110 
nerne døde ud i den indre Del af Østersøen, og Yoldierne 
ikke længere kunde taale Brakvandet, flyttede Ferskvands- 
sneglene ud og bosatte sig ved Østersøens Strande. 
Nilsson har udtalt, at der maa have været mellem 
Fastlandet og Sverig en Landvei mod Syd, ad hvilken 
Uroxen, Renen, Bisonen og Vildsvinet kunde vandre 
ind i Skaane, i hvis Tørvemoser deres Ben ligge be- 
gravne. Wilckes smukke Undersøgelser i det forrige 
Aarhundrede over Landskronas Havn, hvor han fandt 
Træstubbe paa Roden under Sundets Niveau, og de bedste 
geologiske Undersøgelser i vore Dage have hævet det 
over enhver Tvivl, at Sydsverig engang var landfast med 
Nordtydskland. Da var ogsaa Østersøen afspærret fra 
Vesterhavet, og det var maaskee dengang, at Østersen 
kunde trives paa Steder ved de danske Kyster, hvor den 
nu ikke findes længere”), men hvor den dog holdt sig en 
Tid, efter at der var brudt Vei mellem Østersøen og 
Nordsøen. 
Dersom denne Tydning af Begivenhedernes Gang er 
rigtig, har Østersøen altsaa engang været et Ishav, og 
dens nærværende høinordiske Dyr nedstamme fra dens 
ældste Beboere; de næste i Alderen ere de fåa Fersk- 
vandsdyr, som den huser; dens yngste Bestanddel er 
Indvandringer fra Nordsøen; den turde være mindre 
talrig, end mån hidtil har antaget, men gaaer maaskee 
endnu for sig efter en lille Maalestok. Men da Landet 
steg op af Ishavet, hvad blev da de Dyrs Skæbne, som 
efterlodes i det Indre af Landet? Hvad blev der af de 
Kolonier, som bleve tilbage i de Huler og Kløfter, som 
svarede til Havets største Dybde, dengang det var'Hav? 
") F. Ex. i Roskildefjord (Havelse Kjøkkenmødding ved Frede- 
rikssund). (R. A)) 
