111 
Hvis Vandmængden, hvori de levede, kun var ringe, 
maatte de hurtigt dræbes af det tilflydende Ferskvand, 
men var dette kun ubetydeligt i Forhold til Bassinets 
Størrelse, saa kunde efterhaanden i Løbet af et længere 
Tidsrum et eller andet Havdyr vænne sig dertil og blive ved 
at leve, selv efter at Indsøen forresten var bleven et Opholds- 
sted for Ferskvandsdyr. Dette er altsaa Oprindelsen til de 
høinordiske Havdyr i de ferske, svenske og norske Ind- 
søer. En såadan Sø antog da, i Henseende til sit Dyre- 
liv, noget af Havets, men mere af Fjeldsøens Charakter 
— og en såadan er Vettern endnu. Endnu udpeger 
Botanikeren mangen høinordisk Plante i dens nærmeste 
Omegn, og Fjeldsøcharakteren røber sig i dens Fiske, 
Karpefiskene, som elske et varmt og stille Vand og 
en blød Bund, ere Sydboer og danne i den skandinaviske 
Fauna Modsætningen til Laxefiskene, som foretrække 
det kolde bevægede Vand med Stenbund. I Laplands 
Fjeldsøer er der 6 Laxefisk mod en Karpefisk, i Vettern 
endnu 9 mod 3, men iVenern er der kun 9 Laxefisk mod 
18 Karpefisk, thi denne Sø er ved sin Bygning og sine 
stærke Tilløb kommet et Skridt videre i Omdannelsen. 
Dette er nogle Træk af hvad Naturens Historie be- 
retter om Øsersøen, dens Dyreverden og dens Kolonier. 
Dette Æmne er allerede tidligere behandlet i vort Tidsskrift 
(2den Række Ade Bind S. 226), da Prof. Lovén havde meddelt sine 
første Undersøgelser i denne Retning, men det derved givne foreløbige 
Kjendskab til Sagen vil forhaabenlig ikke formindske Læsernes Nydelse 
ved at læse den berømte Naturforskers egen aandrige og elegante 
Fremstilling, selv om denne har tabt noget. ved at overføres i vort 
Sprog. Enkelte Sider ar Æmnet ere maaskee behandlede noget ud- 
førligere i vor ældre Artikel, og begge kunne derfor gjøre deres Nytte 
ved Siden af hinanden. (R. A.) 
