116 
Lyset til Nethinden, kan han dog haabe at gjenfinde dets 
Virkninger under en eller anden Form hinsides denne 
Hinde, påa Veien mellem Øiet og Hjernen. 
Det gjælder altsaa først om at finde denne Vei, ad 
hvilken Billedet paa Nethinden har Samkvem med Hjernen. 
Dette er ingenlunde vanskeligt. Synsnerven er en Stræng, 
hvis ene Ende gaaer lige over i Nethinden, medens den 
anden udgaaer fra Hjernen. Overskjæres denne Stræng hos 
et Dyr, bliver det blindt; overskjæres hvilketsomhelst Andet 
mellem Øiet og Hjernen, tabes Synet ikke. Synsnerven er 
altsaa Veien mellem Nethinden og Hjernen. 
I denne hvide Stræng, som vi kalde Synsnerven, skulle 
vi altsaa finde en eller anden Virksomhed, frembragt ved 
de Lysstraaler, der træffe Nethinden. Man kunde nu 
tænke sig, at Lyset ganske simpelt forplantede sig videre 
gjennem Synsnerven, indtil det kom til Hjernen. Men vi 
see strax, at dette ikke er Tilfældet; det vil sige, vi see, at 
Nerven er uigjennemsigtig. Hvad der end gaaer for sig i 
denne hvide Stræng, Lysbølger er der ikke; Lyset, der 
traf Nethinden, er forsvundet; skulle vi gjenfinde dets 
Virkning i Synsverven, maa det være under en anden 
Form. Den Naturkraft, som vi kalde Lyset, maa være 
omsåt til en anden, ligesom Varmen i Dampmaskinen om- 
sættes til Arbeidskraft, eller den chemiske Stofkraft i Kullet 
og Ilten omsættes til Varme. Ogsaa fra Lyset kjende vi 
jo en saadan Kraftforvandling. Lad os tænke os, at Net- 
hinden, som Straåalerne træffe, borttages og erstattes af 
en Plade, belagt med Jodsølv. Da vil det snart vise sig, 
hvorledes en livlig chemisk Virksomhed bringes i Gang 
paa de Steder, som Lyset træffer; Jodsølvet decomponeres, 
og naar nu Pladen borttages, vil det indbrændte Billede 
