119 
ikke for at opfatte Billedet og bringe det til Bevidstheden 
med fuldstændig Nøiagtighed. — Naar den unge Pige mod- 
tager den hemmelig elskede Beiler, naar hun aner den 
Erklæring, som han ikke vover at fremstamme, da, for- 
tælle Digterne, komme hendes Følelser i den stærkeste 
Spænding: Hjertet banker hurtigt og stærkt, Barmen hæves 
og sænkes uroligt, og et dunkelt Purpurskjær gløder i 
Kinderne. Atter er det her Nerverne, der paavirkes ved 
Sjælens Indtryk og modificere de legemlige Funktioner: 
Nerven, der gaaer fra Hjernen til Hjertet og regulerer 
dettes Bevægelser, svækkes i sin Virksomhed; vildt og 
hurtigt følge derfor Hjerteslagene paa hinanden; Åarerne 
i Kinden udvides, fordi de Nerver, der holde dem sam- 
mentrukne, lammes ved sjælelig Indflydelse, og idet Blodet 
rask fylder de udvidede Kar, synes en Purpurrødme at 
udgyde sig over Kinderne. — Saaledes overalt, hvor Sjæ- 
lens Tilstande røbe sig ved legemlige Funktionsforstyr- 
relser: Naar Sorgen afpresser os Taarer; naar det Komiske 
uimodstaaelig tvinger os til at lee; naar Synet af et lækkert 
Maaltid bringer vore Tænder til at løbe i Vand, eller naar 
det Modbydelige afficerer os i den Grad, at vi uvilkaarlig 
føle Trang til at kaste op — da er det atter Nerverne, 
der tilveiebringe denne saa gaadefulde, og dog såa be- 
kjendte Forbindelse mellem det Sjælelige og det Legem- 
lige; saa inderlig er denne Forening, og såa almindelig 
er den gaaet ind i Folks Bevidsthed, at ofte de mest be- 
tegnende Benævnelser for sjælelige Stemninger ere laante 
fra disse Virkninger i Legemet. Det kan vel være tvil- 
somt, hvilke physiologiske Phænomener der ligge til Grund 
for Udtryk, som at Hjertet »sammensnøres« af Skræk, »ud- 
vides« af Begeistring eller »hopper« af Glæde, at »Haarene 
reise sig« af Gru, at »Blodet stivner« af Rædsel, at »Galden 
