124 
Øieblik ledes en galvanisk Strøm gjennem Tungen: Smags- 
nerverne pirres, og idet deres ejendommelige Virkning 
indtræder, faae vi en Smagsfornemmelse, der ellers kun 
fremkaldes ved Indvirkningen af visse opløselige Stoffer 
paa Nervens Endeudbredning i Tungen. — Men ikke alene 
en hvilkensomhelst ydre indvirkning kunne vi repræsentere 
med vore elektriske Apparater, selv Villiens hemmeligheds- 
fulde Indflydelse kunne vi med Lethed eftergjøre. Ja, 
naar vi skjære Benet af et Dyr saaledes, at dets Bevæge- 
nerve følger med, kunne vi ved nu at elektrisere Nerven 
faae Benet til at sparke og sprælle, ganske som om det 
sad paa det levende Dyr, og som om det var Dyrets Villie, 
der sendte Befalinger ud til Musklerne. — Ei heller vore 
halvt ubevidste Følelser have udelukkende Privilegium paa 
at pirre de Nerver, ved Hjælp af hvilke de erholde deres Ud- 
tryk. Den Udvidning og Forsnevring af Karrene, der be- 
virker Rødmen og Blegnen, kunne vi frembringe ved Over- 
skjæring og Pirring af visse Nerver paa Halsen, og naar 
Tænderne løbe i Vand ved Tanken om noget Spiseligt, 
da skeer der netop det Samme, som naar man elektriserer 
en bestemt Green af Hundens Ansigtsnerve og derved 
bringer Spytkjertlen i en saa livlig Virksomhed, at Spyttet 
strømmer ud af det Rør, man har indlagt i Kjertlens Ud- 
føringsgang. 
"Saaledes ere Nerverne i denne Henseende eens. Til- 
syneladende kan der gjøres en Indvending mod denne 
Sætning. Vi have seet, at Lyset er den sædvanlige Pirring 
for Synsnerven. Naar vi nu lade stærkt Lys virke paa en 
anden Nerve, skulde denne altsaa sættes i Virksomhed. 
Men det viser sig snart, at dette ingenlunde er Tilfældet. 
Selv det stærkeste Lys, der falder påa en Bevægenerve, 
kan ikke bringe Musklen til Sammentrækning. Ved nær- 
