125 
mere Undersøgelse sees imidlertid denne tilsyneladende 
Undtagelse netop at være en Bekræftelse paa Loven, og 
den viser tillige Vei til Opdagelsen af en ny Sandhed, 
idet den giver Anledning til en bedre Forstaaelse af de 
naturlige Nervepirringer, dem, der finde Sted i levende Live. 
Thi Synsnerven forholder sig heller ikke i denne Hen- 
seende anderledes end en Bevægenerve. Ikke det stær- 
keste Lys pirrer den, naar det falder umiddelbart paa Nerven, 
saaledes som det kan vises ved visse mærkelige Forsøg, 
der her vilde føre os for vidt. Men da denne Nerve, 
skjøndt bygget som alle de andre, har faaet den særegne 
Forretning at modtage Pirringen af Lysbølgerne og bringe 
Forestillingen om disse til Bevidsthed, saa er der ved 
Nervens Endeudbredning anbragt et særeget Apparat, 
hvis Hensigt er dobbelt: For det Første. skal det modtage 
Lysbølgerne, ordne deres Retning og holde alle andre 
Pirringer borte; for det Andet skal det forvandle Lysbøl- 
gerne til almindelig Nervepirring. Begge disse Maal ere 
naaede i Øiet: Det første ved Øiets gjennemsigtige, bry- 
dende Dele, det andet ved Nethinden, i hvis fine, yderst 
sammensatte Bygning Lysbølgerne uden Tvivl finde det 
Gjennemgangsled, ved hvilket de kunne fremkalde en 
Pirring af Synsnerven. Vel kunne vi ikke endnu forstaae, 
hvorledes denne Forvandling finder Sted for Lysets Ved- 
kommende, men vi kunne henvise til et andet Organ, 
hvor man har begyndt at ane Sammenhængen. Som Øiet 
forholder sig nemlig alle Sandseorganerne: Saaledes vilde 
. en Tone, der fremkalder en stærk Pirring af Hørenerven, 
slet ikke kunne pirre denne, naar der ikke ved dens Ende- 
udbredning var anbragt et Organ, hvis Betydning er ganske 
den samme for Hørelsen, som Øiets for Synet. Gjennem 
den ydre Øregang, gjennem Trommehinden og Ørebenene 
