127 
tænke os Sagen saaledes: Et bestemt Sted i Hjernen op- 
fattes alle Indtryk som Lys. Da nu dette Sted kun staaer 
i Forbindelse med Omverdenen gjennem Synsnerven, mod- 
tager det kun Indtryk gjennem denne. Men gjennem 
Synsnerven kan der i Reglen ikke komme andre Indtryk 
end dem, der fremkaldes ved Lysbølgernes Pirring; thi 
den er beskyttet mod andre Indvirkninger. Det ligger i 
Sagens Natur, at der under særegne Omstændigheder kan 
skee Afvigelser fra Reglen. Saaledes vil en knyttet Næve 
i Øjet pirre Endegrenene mekanisk, og vi se da tusinde 
Gnister; som ovenfor viist, kan ogsaa selve Nervestammen 
pirres, naar nemlig en galvanisk Strøm ledes derigjennem ; 
og hvad Hjernen angaaer, da er det bekjendt, at Syg- 
domme i dette Organ kunne frembringe de meest brogede 
"Synsfornemmelser, ligesom man ogsaa i enhver Drøm kan 
overbevise sig om, at Hjernen godt kan have Lysfornem- 
melse, uden at Indtrykket kommer udefra. Men i vaagen 
og sund Tilstand ere i Virkeligheden alle vore Lysfor- 
nemmelser fremkaldte ved hine eiendommelige Æther- 
svingninger, og det er derfor rimeligt nok, at vi ere til- 
bøielige til at antage det for begrundet i Lysbølgernes 
Natur, at de kun kunne sees, og i Lydbølgernes, at de 
kun kunne høres. Men lad os tænke os Synsnerven og 
Hørenerven overskaarne, og dernæst det inderste Stykke 
af den første helet til det yderste af den sidste, og om- 
vendt — en Operation, der vel paa Mennesker og saavidt 
vides paa de bekjendte Dyr for Øieblikket vilde være prak- 
tisk uudførlig, men forresten paa Videnskabens Standpunkt 
ingenlunde er utænkelig — og Resultatet vilde være, at 
Tonerne vilde sees, og Lyset vilde høres! . 
Hvad det da end er, som skeer i Nerven, i ethvert 
Tilfælde maae vi antage, at det i alle Nerver er det Samme. | 
