128 
Derved faaer Nerven endnu større Lighed med en 
Telegraphtraad. Om denne Lighed virkelig er en fuld- 
stændig Overeensstemmelse, ville vi siden faae at see. 
Med Troskab og Nøiagtighed leder Nerven sine Ind- 
tryk til de Steder, som den forsyner, men endnu mere 
synes vi at maatte beundre den Hurtighed, hvormed 
Tjenesten besørges. Neppe have vi gjort os det selv be- 
vidst, at vi ville gjøre en Bevægelse eller udtale et Ord, 
før vor Villie alt er opfyldt, og Ordet er udtalt; ofte maae 
vi maaskee for seent beklage denne hurtige Forretnings- 
gang i Villiens Departement. Men synes Ledningen end 
at skee i et Nu, saa have dog Nutidens exacte Physiologer 
ikke taget i Betænkning at underkaste dette Nu en be- 
stemtere Maaling, og virkelig er det lykkedes Helmholtz, 
hvis Geni ofte saa lykkeligt ad Physikens Vei har udfundet 
Livets Love, at maale Nerveledningens Hastighed.  Hvor- 
ledes dette lykkedes ham, er i Hovedsagen let at forstaae. 
Som saa ofte i Physiologien, saaledes er det ogsaa i dette 
Tilfælde Frøen, der maa offre sine Muskler og Nerver paa 
Videnskabens Ålter. Udpræparere vi en Muskel saaledes, 
at et Nervestykke af, en bestemt Længde hænger ved, 
kunne vi pirre Enden af dette Nervestykke, og Hastigheden 
er da bestemt ved den Tid, der forløber, inden Musklen 
trækker sig sammen. For nu at maale denne overordentlig 
korte Tid maatte Helmholtz gaae en Omvei. Han be- 
nyttede sig nemlig af en Opdagelse, som nylig var gjort 
i Physiken: At Varigheden af en meget kortvarig galvanisk 
Strøm kan maales ved Udslaget af Naalen paa en Multi- 
plicator. Det gjaldt altsaa om at faae en galvanisk Strøm 
til at begynde, idet Nerven pirredes, og ophøre, idet 
Musklen trak sig sammen; thi da han kunde maale, hvor- 
længe denne galvaniske Strøm havde varet, vilde det med 
