130 
ikke tør blotte Nerverne paa et Menneske, maa Forsøget 
her forandres endeel. Man slutter en Kjæde, som der- 
ved bibringer en Mand et lille elektrisk Stød i en Finger- 
spids; han maa staae saaledes beredt, at han øieblikkelig 
kan aabne Kjæden, saasnart han mærker Stødet. Dette 
gjør han da, og maales Varigheden af den galvaniske 
Strøm som ovenfor, saa have vi Tiden, i hvilken der er 
skeet Følgende: Indtrykket er ledet gjennem Armens Føle- 
nerver til Hjernen, er opfattet af Bevidstheden, denne har 
frembragt en Villiespirring, som. gjennem Armens Bevæge- 
nerver er ledet til Musklerne, og disse have dernæst be- 
gyndt at trække sig sammen. Da man ikke kan skille 
disse Perioder fra hinanden, maa man i et følgende For- 
søg anbringe Stødet et Stykke højere oppe paa Armen, 
og naar man da såa nogenlunde kjender Forskjellen i 
Længde mellem de Nervebaner, som Indtrykket gjennem- 
løb før og nu, kan Hastigheden heraf findes. Har man 
først fundet den, saa har man igjen Nøglen til den eneste 
af de omtalte Perioder, hvis Varighed endnu er ubekjendt, 
og man finder da, at Villiens Befaling afgaaer fra Hjernen. 
omtrent +% Sekund efter Følelsesindtrykkets Ankomst, ved 
den meest spændte Opmærksomhed. Saaledes kan man 
endog maale den Tid, Bevidstheden bruger til åt opfatte 
et Indtryk og frembringe en Befaling, den Tid, i hvilken 
selve Hjernevirksomheden forgaaer. 
Hvormange Millioner Mile der saaledes med en Fart 
af 30 Miil i Timen daglig gjennemløbes i et beskjæftiget 
Menneskes forskjellige Nervebaner, kunde det være van- 
skeligt nok at udregne. Og det er indlysende, at Bevidst- 
heden vilde faae meget travlt, hvis den direkte skulde 
styre hvert Hjul i hele dette vidtløftige Maskineri. Men 
det vil let kunne indsees, at ingenlunde alle de enkelte 
