131 
til Organerne kommende Befalinger ere Bevidsthedens 
umiddelbare Værk; ja, vi have aldeles ikke i vor Magt 
vilkaarlig at benytte de enkelte Nervebaner. Ikke nok, 
at vi ikke kunne anbringe en Villiespirring paa en enkelt 
Nervetraad; men selv den enkelte Muskel staaer ikke 
under Villiens umiddelbare Indflydelse. Vi kunne kun 
bestemme at udføre en Bevægelse, f.Ex. en Bøining eller 
Strækning af et Lem, men hvilke Muskler dertil benyttes, 
det ligger aldeles udenfor Bevidstheden. Vi kunne derfor 
ikke tænke os, at Villien udsender sine Befalinger direkte 
til Muskeldelene, men vi maa antage, at der findes under- 
ordnede Centra, hvorfra Detaillen af Bevægelserne ledes; 
Villiens Befalinger ere derfor af en mere almindelig Natur, 
den måa ganske overlade til sine Underordnede, hvorledes 
Befalingen skal sættes i Værk. Virkelig finde vi i Legemet 
Nerveceller, der synes at spille en saadan Rolle. De 
allerfleste Muskelnerver ”udgaae ikke lige fra Hjernen, 
men en stor Mængde af dennes Nervetraade gaae ned 
gjennem Rygraden og danne i Forbindelse med en Mængde 
her forekommende Nerveceiler den saakaldte Rygmarv; 
fra denne udgaae da de fleste Muskelnerver. Mange troe 
at have paaviist, at Antallet af Nervetraade i de fra Ryg- 
marven udtrædende Nerver langt overgaaer det Antal, der 
fra Hjernen træder ind i Rygmarven; det vilde passe godt 
til Ovenstaaende: Gjennem en enkelt Nervetraad kunde da 
en Befaling ledes til en Nervecelle i Rygmarven, og fra 
denne vilde dernæst Pirringen udgaae til de Muskelnerve- 
iraade, der ere nødvendige for Befalingens Udførelse. — 
Udenfor Villiens Omraade fremtræder denne middelbare 
Forbindelse med Hjernen paa en ganske særegen Maade, og 
navnlig er Hjertet i sit Forhold til Bevidstheden et meget 
eiendommeligt Organ.  Skjøndt en Muskel, der arbeider 
(Sk 
