133 
Indre, fra sine egne Nerveceller, staaer det dog i en vis 
Afhængighed af Hjernen, der ved en umiddelbar Forbindelse 
med disse Nerveceller udøver en hæmmende og modere- 
rende Indflydelse paa deres Virkning, en Indflydelse, der 
uafbrudt finder Sted, men betydelig forandres af forskjel- 
lige, af Villien uafhængige sjælelige Tilstande. 
Men nu Indtrykkene udefra — de Meldinger, der 
uafbrudt indløbe fra den Omverden, hvormed Organismen 
staaer i Vexelvirkning — mon de da altid umiddelbart afgives 
paa højeste Sted? Det synes virkelig ved første Øiekast, 
som om det forholdt sig saaledes; man tænker sig ikke 
let Indtryk, som ledes gjennem Nerverne og dog ikke 
fornemmes. Men det viser sig, at de underordnede CGentra 
ogsaa her have en vis Betydning, de have Myndighed til 
at modtage Meldinger, der fordre hurtigt Gjensvar, og til 
paa egen Haand at tage Initiativet til de øjeblikkelige For- 
anstaltninger, der nødvendiggjøres ved en saadan pludselig 
Efterretning. Der er her Tale om alle de Phænomener, 
der af Physiologerne have faaet Navnet Reflexvirkninger. 
Ikke sjeldent have Mennesker faaet en saadan Skade 
paa Rygmarven, at Ledningen fra Hjernen et eller andet 
Sted er fuldstændig afbrudt. Som en Følge heraf blive 
alle de Dele af Legemet,. hvis Nerver udtræde af Ryg- 
marven under det syge Sted, aldeles unddragne Bevidst- 
heden; man kan for Exempel knibe og skjære saadanne 
Mennesker i Foden, uden at de føle Noget, ligesom de 
ikke vilkaarlig kunne bevæge Benet. Ikke desto mindre 
kan man ikke stikke dem i Foden med en Knappenaal, 
uden at de hurtig trække Benet til sig — skjøndt de selv 
ikke vide det Mindste af det. Her have vi altsaa saavel 
et Indtryk, der ikke gaaer til Bevidstheden, som en Be- 
faling til Musklerne, der ikke kommer derfra, men lige 
