142 
% 
at Strychninen er en saa farlig Gift. Naar man altsaa 
forgiver en Frø med Strychnin, har man i sin Magt ved 
en let Irritation af Huden at fremkalde en kraftig, ved- 
holdende Muskelsammentrækning, hvortil Impulsen udgaaer 
fra Rygmarvens Nerveceller.  Blotter man nu en af de 
her virksomme Nerver, kan man ved Multiplicatoren paa- 
vise den omtalte Forandring i den elektriske Strøm, saa- 
snart Stivkrampen indtræder. | 
Med dette Forsøg er man da kommet til det videste 
Punkt, som det endnu er lykkedes at nåae ved Under- 
søgelsen af de Kræfter, der betinge Nervernes Virksomhed. 
Ligesom vi før saae, hvorledes den udpræparerede Nerve 
ved en kunstig Pirring kunde virke paa samme Maade, 
som Nerven i det levende Dyr ved en naturlig, saaledes 
vendte vi nu efter en Række Forsøg tilbage til det levende 
Dyr, for at vise, at den naturlige Nervevirksomhed led- 
sages af de samme elektriske Forandringer, som den 
kunstig frembragte.  Rigtignok ere endnu nogle Kjends- 
gjerninger bekjendte, navnlig med Hensyn til Pirringen, 
som engang ville blive af stor Betydning. Alt længe havde 
man vidst, at Nervepirringens Virkning ikke beroede paa 
Pirringsmidlets absolute Styrke, men paa Indvirkningens 
Pludselighed, det vil sige paa dens Tiltagen i en given 
Tid. For Elektricitetens Vedkommende vil det altsaa sige, 
at Pirringen kun indtræder ved Kjædens Slutning og Aab- 
ning. Men nu har man fundet, at Nerven ikke desto- 
mindre er i en forandret Tilstand, medens Strømmen 
gaaer igjennem den, og det saavel med Hensyn til sin 
Modtagelighed for Pirringer, som med Hensyn til sin egen 
Elektricitet; Pirringen ved Kjædens Slutning og Aabning 
skeer altsaa rimeligviis netop derved, at disse Forandrin- 
ger indtræde eller ophøre. Men endnu kunne vi ikke 
