tesse en Art tørt Hvedebrød”), saakaldte »Biscoitos«, og 
»Mulatfødder« (pé-de-moleque), smaa af Sukker og de 
mandellignende Frø af Jordnødden (Arachis hypogæa) dannede 
Kager. Dette er omtrent Alt, hvad man kan vente at 
forefinde i de fleste Vendaer, og heraf maa man tillave sig 
sit Maaltid. I de mere beboede Dele af Provindserne Rio 
og S. Paulo, hvor Samkvemmet ”med Fremmede er større, 
og Spekulationsaanden derved bleven vækket, finder man 
vel »Hoteller« af den ovenomtalte Art; men man gjør i 
Regelen bedst i at sky dem; vore Landsbykroer staa lige 
saa højt over dem, som vore første Hoteller over Kroerne, 
og desuagtet maa man dyrt betale sit Ophold. Det følger 
imidlertid af sig selv, at man-i Byerne i det Indre træffer 
større Vendaer, der ere forsynede med alt Muligt i næsten 
bogstavelig Forstand”), og at man finder alle mulige Over- 
gange til disse fra de nys skildrede. 
Dette er i korte Træk, hvad den Rejsende har at haabe 
og vente i Brasilien. Er man et Vanedyr, der slæber sine 
Vaner med sig som sin Krop, og overalt har de europæiske 
Bekvemmeligheder for Øje, da komme man ej til Brasilien. 
Man kan jo vel ved at forøge sine Muldyrs Tal føre med sig 
en hel Del af de Luxusgjenstande, hvortil man fra Europa 
af.er vant; men foruden at dette fordyrer og besværliggjør 
Rejsen i en overordentlig Grad, kan man då ogsaa let være 
udsat for, åt det gaaer En, som det gik en østerrigsk i 
") Hvedemel indføres til Brasilien fra Nordamerika og befordres -op 
til det Indre paa Muldyr. 
””) De hedde da gjerne lojas og frembyde et meget broget Billede; 
medens der i den ene Del af Værelset udsælges Flesk, Bønner og 
Høkervarer, sælges der Silketøjer i den anden; desuden forefindes 
Jernvarer, Sadelmagerarbejde, Skotøj, Drikkevarer, navnlig engelsk 
Ale og portugisiske Vine, og nogle Hylder benyites gjerne desforuden 
til »botica« 9: Apothek. 
