160 
netop en saadan, der fører fra en Facenda (Avlsgaard) til 
dens Plantage, og den ved man, at man ej skal følge. 
Hvert Øjeblik krydses Stien af andre Stier, eller den ud- 
sender Grene til Siderne under saa spidse Vinkler, at man 
ikke kan komme paa andre Tanker, end at det er den selv 
samme Vej, som fører sammesteds hen, og da skal der 
en Brasilianers Snuhed og skarpe Øje til for at finde ud 
af, hvilken der er den rette. Da Muldyrene træde nøj- 
agtigt i hverandres Fodspor, seer man ofte Vejene modifi- 
cerede paa en ganske besynderlig Maade; .de se næsten 
ud som en Trappe, der er lagt ned påa Jorden; thi hvor 
Dyrene træde, opstaaer der en Fordybning, i Regntiden 
en lille af Mudder opfyldt Dal, og mellem disse Dale har 
man smaa afrundede Bjergaase. Har man en Hest til Ride- 
dyr, er man ilde faren paa en saadan Vej; thi Hesiens 
Skridt ere større end Muldyrets, den træder snart i For- 
dybningerne, snart paa Forhøjningerne; hist sidde dens 
Hove fast, her glide de, den snubler og vakler, og styrter 
undertiden med sin Rytter. I Regntiden, da næsten al 
Færdsel ophører, udhules disse Muldyrstier ofte til dybe 
Kløfter; men at istandsætte dem falder Ingen påa. Den 
først kommende Tropeiro hugger ganske simpelt Skoven 
eller Krattet ned til en af Siderne, og der danner sig en 
ny Sti ved Siden af den gamle. Falder en Træstamme, 
hvad ogsaa ofte hændes, hen over Vejen, saa bøjer. man 
af til Siden, og Vejen kommer til at slaa en liile Bugt 
paa det Sted; kort sagt, for Vejenes Tilstand er der sørget 
saa slet som muligt; »Hjælp dig selv«. hedder det fra det 
Offentliges Side til den Rejsende, og den eneste officielt 
ansatte Vejinspekteur og Vejforbedrer er Solen. Men er end 
baade Villien god og Evnen med, såa danne Skovene med 
deres uigjennemtrængelige Løvtag dog ofte uovervindelige 
