164 
for at betragte den; senere har jeg indseet, at jeg intet 
Bekjendskab har gjort med Urskoven; det vilde ellers 
ogsaa sikkert være gaaet mig som Prinds Adalbert af 
Preussen, der foretog en Rejse fra Rio op til Parahyba- 
floden gjennem omtrent de samme Egne, som jeg, for at 
se de der boende, saakaldte »tamme« Indianere, og som 
fortæller, at han ogsaa uafbrudt plagede sine Ledsagere 
med Spørgsmaal, om det nu var Urskov, som han saa; men 
da han saa virkelig kom til Urskoven, faldt det ham slet 
ikke ind at spørge, om den ogsaa var det, men i Taushed 
fortsatte han sin Vej. Vi behøve imidlertid ikke at bøje 
saa meget af fra Vejen, vi skulle følge, for at komme til 
endnu jomfruelige Skove; Kystegnene mod Øst ved Floderne 
Rio doce") og Belmonte ville ikke blot i den Henseende kunne 
tilfredsstille vor Lyst, men ogsaa vise os vilde og maaske 
menneskeædende Indianerstammer (Botokuder 0. fl. andre). 
Efter en god Uges Rejse naa vi den lille By 
Parahyba do Sul ved Floden af samme Navn, en herlig 
bred Strøm, over hvilken Muldyrtropa'erne tidligere maatte 
passere i Færge, indtil man endelig fik bygget en påaå 
Granitpiller hvilende Jernbro, og et Par Mil derfra naa vi 
Rio Parahybuna. Den ensformige Skovegn er her meget 
mere malerisk, end den havde været i lang Tid. En mærk- 
værdig formet Granitkuppel hæver sig her stejl og nøgen 
til en 2—300 Fods Højde; og dette i Forbindelse med 
den lige ved dens Fod skummende Flod gjør Egnen saa 
ejendommelig, at den virkelig nok er en Malers Pensel 
værdig”). Denne Flod gjør Grændsen mellem Provindserne 
Rio Janeiro og Minas geraéæs, og enhver her passerende 
") Se Professor J. Reinhardt: Brasiliens Urskov i »Almeenfattelige 
Naturskildringer«, udgivne af Dr. phil. Lutken. ste Bind. 
"") I Atlasset til Burmeisters »Reise in Brasilien« findes en vellykket 
Skizze herfra. 
