167 
hensatte som i en Blomsterhave, hvor vi, som et Barn 
foran et Bord med mange lækre Sager, næsten ikke vide, 
hvor vi skulle begynde og hvor ende. Skovene ere vel 
ikke ganske forsvundne, men de danne fra nu af kun den 
mindre "Del af Plantevæxten, idet de kun beklæde Bjerg- 
skraaningerne og som Bræmmer langs Vandløbene opfylde 
Dalene; som smaa øformige Pletter, smaa Qaser, findes de 
indstrøede i Campos, og herfra faa de deres brasilianske 
(eller rettere indianske) Navn: Capoes (udtalt Capongs, 
af Ca, Træ eller Skov og poam, et Bryst) a: Skovøer. 
Medens vi, indeklemte i Daålene, før kun såa smaa Pletter 
af den smukke tropiske Himmel, er Udsigten nu næsten 
ubegrændset. Skovenes fugtige Feberluft og de Taager, 
der næsten hver Nat omgav os, ere forsvundne, eller fore- 
komme kun i de lavere liggende Flodegne; en frisk mild 
Luftning blæser hen over Markerne, og den Luft vi ind- 
aande er ren og sund, men ogsaa koldere, og det kan 
vel hænde sig, at Kulden om Natten driver os til at staa 
op og søge Varme ved Ilden længe før Solopgang. 
Ikke blot Planteverdenen har forandret sig, saa Bo- 
tanikeren fra nu af træffer nye Planter, som han før ei 
fandt, men hele Naturen er forandret. Entomologen træffer 
nye Insekter, og Ornithologen kan berige sine Samlinger 
med nye Fugle, som han forgæves vilde søge i Skov- 
egnene Øst for Bjergene. For første Gang høre vi »Se- 
riemaens«”) Skrig lyde vidt omkring, og se »Emaen«, den 
. amerikanske Struds, i smaa Flokke ile hen over Markerne, 
og fra nu af trues Vandreren af den i Græsset hvilende 
Klapperslange. 
Det første Indtryk af Camposegnene er velgjørende. 
Idet Øjet frit farer hen over milevide Strækninger med en 
”) Dolicholophus cristatus, en mærkelig Fugl, der spiller samme. , 
Rolle paa Brasiliens Campos som »Sekretæren« i Syd-Afrika. 
