168 
smilende rig Natur, der især for Naturforskeren er paradisisk, 
faaer Phantasien friere Flugt, og Sindet, der i de mørke 
Skovegne ofte var nedtrykt, bliver lettere og frimodigere. 
Overraskelse og Glæde ere de Følelser, som vi finde ud- 
talte hos alle Rejsende, naar de saaledes pludseligt for 
første Gang betraadte Camposegnene, især naar disse 
netop stode i Regntidens smilende Dragt; »her er godt 
at være« siger man uvilkaarligt til sig selv, ligesom Lund, 
da han første Gang i Provindsen S. Paulo såa en Campo, 
og han har da heller ikke senere kunnet forlade denne 
Natur. ” Men jeg vil rigtignok ikke nægte, at disse første 
Følelser senere kunne forandres meget, især hos den 
Rejsende; thi naar vi kunne rejse i Uger, ja Maaneder, 
tilbagelægge Hundreder af Mil og naa næsten til Åndes- 
bjergenes Fod og Åmazonstrømmens Skove, uden at træffe 
Åndet end Campossletter, der blive mere og mere men- 
nesketomme, ja næsten blottede for menneskelige Væsener, 
da kan det vel gaa os som Eschwege, der (i »Brasilien, 
die neue Welt«) siger: »Aldrig har jeg følt mig mere 
ensom og forladt, end naar jeg gjennemflakkede de uover- 
skuelige, ofte saa henrivende Campos i Sertåo'en (udtalt 
Sertong d: det Indre) af Minas. Stilheden og Tomheden 
om mig stemte mit Sind sørgmodigt; intetsteds at finde 
et menneskeligt Fodtrin; intetsteds at se Menneskets Ind- 
virkning påa denne rige Natur, der næsten ligesom til 
ingen Nytte smykker sig; intetsteds at turde formode en 
Beboer, hverken ved hin Flod eller bag hine Høje, — 
denne Følelse af at være saa ganske alene gjorde mig 
altid beklemt om Hjertet. « 
Endnu en tre Ugers Tid maa vi fortsætte vor lang- 
somme Rejse gjennem de nys skizzerede Camposegne, 
før vi naa Lagoa Santa, og der kunne slaa os til Ro. 
