175 
og bakket, men jo længere vi gaa ind i Landet, desto 
tydeligere udtaler sig Slettecharakteren; i de indre Pro- 
vindser, i Minas hen ad S. Francisco og om Rio grande, 
i Goyaz og Matogrosso, er Landets Fladhed og Nøgenhed 
påa sine Steder saa stor, at en ussel lille Termittue paa 
nogle faa Fods Højde kan bemærkes og falde i Øjnene i 
lang Afstand, og de eneste Fordybninger ere talrige Smaa- 
søer, hvis ved Solheden ganske lunkne Vand er saa lavt, 
at det med Lethed gjennemvades og i Tørtiden ganske 
fordamper. Denne Overfladens Planhed betinges 
af Stenarternes horizontale Lagdeling; i Serra do 
Espinhaco ere de vel ogsaa lagdelte, men Lagene have 
her en fra den horizontale forskjellig Stilling, og dels 
ligefrem derved, dels ved at Luftens og Vandets nedbrydende 
Virkning kunne være stærkere paa et Punkt end paa et 
andet, opstaaer der uregelmæssige, vilde og sønder- 
revne Former, der derfor ere ligesåa charakteristiske 
for Serra do Espinhaco, som de blidt afrundede for 
Kysten. Schweitzer-Geologen Dr. Heusser, der rejste i 
Brasilien 1859, beskriver saaledes Toppen af Itacolumi 
som »et sandt Klippehav«, hvis »maleriske Klippepartier 
kun kunne sammenlignes med Høialpernes«. 
Før vi gaa videre, ville vi tillade os en lille Digres- 
sion og kaste et Blik paa de enkelte Bjergkjeden 
dannende Stenarter. Serra do Espinhacos største og 
interessanteste Del ligger i Provindsen Minas geraés”), og 
det er den, som denne Provinds skylder sit Navn: »de almin- 
delige Miner«; thi det er navnlig til denne Serra, eller 
ialfald til de i den forefundne og vel ogsaa enkelte andre 
Steder i Camposlandet forekommende Bjergarter, at Bra- 
7) »Ge« udtales som det franske ge. 
