181 
saa rige, luxuriøse Stad Diamantina. Der udnævntes en 
Generalintendant for Diamantdistrikterne, som boede her 
og skulde paase Opfyldelsen af de strenge Forholdsregler, 
som bleve tague, især da Regeringen, i Spidsen for hvilken 
Marquis'en af Pomhbal stod, 1771 atter selv tog Sagen i 
Hænde, efter at have forsøgt en Bortforpagtning. Til de 
mærkværdige Forordninger, der da bleve givne, og som 
have et vist kinesisk Anstrøg, høre følgende: Ingen maatte 
betræde det begrændsede Territorium, selve Provindsens 
Præsident ikke undtagen, uden Intendantens Tilladelse; En- 
hver, der opholdt sig der, maatte være indført i Intendan- 
tens Bøger og fra ham have et Tilladelsesbevis til at bo der; 
hvo der ikke havde et saadant, skulde inden 12 Dages Forløb 
forlade Distriktet, og hvis han ej adlød, førtes han til Rio 
og maatte bøde med sex Maaneders Fængsel; vendte han 
tilbage uden Tilladelse, blev han paa 6 Aar forvist til de 
portugisiske Besiddelser ved Afrikas Kyst.  Generalinten- 
danten herskede aldeles uindskrænket i sit Territorium, 
og hans eneste Overordnede var Kongen af Portugal; han 
kunde efter Behag paa den ringeste Mistanke om Diamant- 
smugleri anstille Undersøgelser, og fandtes der kun et 
Par, ofte maaske falske, Vidner, som vilde- bekræfte Mis- 
tanken, kunde han landsforvise den Mistænkte til i mange 
"Aar at forsmægte i Afrika. Et Militairkommando, be- 
staaende af 1 Kaptain, 40 Mand Kavalleri og 1 Kompagni 
Fodsoldater stod til hans Raadighed og maatte ubetinget 
lyde ham. En saadan Magt vilde vist ethvert Sted i Ver- 
den være bleven misbrugt; i Brasilien var det ligefrem 
en Umulighed, at dette ikke skulde blive Tilfældet i aller- 
højeste Grad, og Diamantinas Aarbøger fra hine Tider 
fortælle mange Exempler paåaå, hvorledes Intendanterne 
hensynsløs . tilfredsstillede deres Lidenskaber, deres Had 
