Et Besøg paa Vulkanen Kilauea paa Havaji 
i Aaret 1864. 
(Efter W. T. Brigham i: »The American Naturalist«, 1867). 
Kor: efter Klokken Et naaede vi Randen af det store 
Krater. Under vore Fødder steg Dampen tungt og trevent 
op, men vi saae ingen ild og hørte ingen Larm; det var, 
som om Branden ikke havde efterladt andet end rygende 
Ruiner som Vidner om sin Seir. Den dybtliggende Slette: 
foran os var omgiven af steile Klippevolde af tre til syv 
hundrede Fods Høide og over to Mil i Omkreds. Boston 
kunde magelig faae Plads i dette Krater, og Vesuv vilde 
kun lidt mere end fylde det. Ringvolden er meget kløftet, 
saa at vi under vort Ridt maatte sætte over flere brede 
Revner, af hvilke en først havde dannet sig efter 1863. 
Nogle af dem løbe ringformig omkring Krateret, andre 
straale ud fra det, og langs Randen af Dybet stige Damp- - 
søjler op, ikke med Larm som Kaliforniens Geisere, men 
stille som naar en skikkelig og rolig Thekjedel udsender 
sine hyggelige Dampskyer. Dampen lugtede ikke af Svovl, 
og der stod Bregner i frodig Væxt omkring Aabningerne, 
medens de fortættede Dampe dannede smaa Pytter af 
fersk Vand, det eneste Drikkevand, som var at faae i denne 
af Ilden hærgede Egn. 
Da vi havde naaet den nordvestlige Ende af Krateret, 
traf vi paa en Vold af rødlig Jord, fra hvilken der paa 
