191 
derne for Ansigtet.  Klippekysten, hvorpaa vi stod, var 
bedækket med et tykt Lag af Pele Haar,”) som vi saae 
danne sig hvert Øieblik, Naar den flydende Lava slog 
mod Væggen, slyngede den Draaber op i Luften, som trak 
sig ud i fine Traade, eller to Draaber kunde spinde en 
Traad ud mellem sig ligesom de fineste Glastraade, der 
bleve hængende ved alle Ujevnhederne i Klippevæggen og 
beklædte dem med et tykt flosset Tæppe. 
Nu og da brast Lavaskorpen paa Søen, og den hvid- 
. glødende Lava brød i et Par Minuter frem paa flere Steder, 
men afkjøledes hurtig, blev først rød og snarl efter sort 
som den gamle. Ofte satte en hel Strøm ind mod Bredden, 
den ene Plade løsnede sig efter den anden og reves med 
under en voldsom Boblen og Sprutten, men saa hørte det 
pludselig op, eller Strømmen gik en anden Vei, skjøndt 
altid dog fra Midten af Søen og ud mod Kanten. 
Da det blev mørkt, vare vi meget trætte, thi vi havde 
vandret siden Klokken sex om Morgenen, og med det Haab, 
at vi skulde vaagne midt om Natten, naar Ilden var langt 
pragtfuldere, rullede vi os ind i vore Dækkener og lagde 
os til at sove nogle faa Favne fra Krateret med vore Vei- 
visere ved vor Side. Klokken Ni vaagnede jeg, og da 
Natteluften var ganske kold, rykkede jeg mig helt hen til 
Randen af Krateret for at varme mig og nyde det pragtfulde 
Skuespil. Det var næsten Fuldmaane, men dens Lys var 
mat ved Siden af Pele's Ild. Jeg fandt den Plads, jeg 
havde valgt, ret behagelig, udsøgte mig derfor en smuldret 
Klippe til Hovedpude og lagde mig igjen til at sove. Klokken 
Tolv vaagnede jeg med et Sæt og fandt mig indhyllet i en 
Regn af Ilddraaber, af hvilke nogle allerede havde tændt 
Ild i mit Tæppe. Jeg språng op og styrtede tilbage, idet 
+) Pele var Havajiernes Ildgudinde, som havde sin Bolig i Kilauea. 
