194 
endnu forunderligere, dovendyragtigeMegatherium, havde 
man endog opgravet temmelig fuldstændige Skeletter, og 
disse tvende Dyrs Bygning var derfor ogsaa ret godt 
kjendt. Men disse enkeltstaaende Opdagelser vare med 
alt Det dog kun et Par Lysglimt i et forresten fuldstæn- 
digt Mørke; de gjorde igrunden kun dette endnu føle- 
ligere og viste, hvor ønskeligt og vigtigt det i flere Hen- 
seender maatte være for Videnskaben at faae det opklaret. 
Man maatte ønske at kunne gjøre det allerede påa Grund 
af det Lys, som derved vilde spredes ogsaa over den nu- 
levende amerikanske Fauna; thi den nulevende Dyreverden 
kan overhovedet kun tilfulde forstaaes ved Hjælp af den 
uddøde. Det forholder sig paa en Maade med den som 
med et Brudstykke af et vidtløftigt Haandskrift, hvis Be- 
gyndelse er gaaet tabt, og hvoraf Blade hist og her ere 
udrevne. De Afsnit, som ere i Behold, ere vel ikke blevne 
ganske uforstaaelige ved de Lemlæstelser, Haåandskriftet 
har lidt, men der findes mange dunkle Steder, til hvis 
rette Forstaaelse det er nødvendigt at gjenfinde de iabte 
første Kapitler. Men ogsaa vigtige reent palæontaologiske 
og geologiske Spørgsmaal kunde ikke finde deres Besva- 
relse, førend Amerikas og navnlig Sydamerikas uddøde 
Dyreverden var bragt for Lyset. Det er bekjendt, at i 
Nutiden har den vestlige Halvkugles Dyreverden et ganske 
andet Præg end den, der lever i den gamle Verden. Om 
der end gives adskillige Slægter, som udbrede sig over 
begge Halvkugler, optræde de dog paa hver af dem med 
særegne Arter; og Fleertallet af de i Amerika forekom- 
mende Slægter, ja selv flere af Familierne ere indskrænkede 
til og ejendommelige for denne Verdensdeel, som derfor 
ogsaa med Føie betragtes som et særeget Skabnings- 
centrum. Men gik denne Forskjel i den nye og den gamle 
