195 
Verdens Fauna tilbage ogsaa til tidligere Perioder i Jordens 
Historie, og isaafald hvorlangt; eller ere Pattedyrene i hine 
gamle Tider maåaskee snarere optraadte med et nogenlunde 
eensartet Præg hele Jorden over? Og hvis nu dette ikke 
har været Tilfældet, frembøde de forsvundne amerikanske 
Faunaer da en vis Familielighed (om jeg maa bruge dette 
Udtryk) med den nulevende, eller vare de ligesaa vel for- 
skjellige fra den som fra de samtidige i den gamle Verden? 
Fandtes der endelig dengang i det tropiske Amerika det 
samme bugnende Liv, åen samme Rigdom paa Former, 
som nu udmærker Troperne, og tyder den daværende 
amerikanske Fauna paa et lignende varmt Clima i hine 
længstforsvundne Tider, eller var disse Egnes Dyreverden 
maåaaskee dengang ligesaa fattig som den nu er riig, og 
herskede der maaskee dengang et Polarclima i disse nu 
saa begunstigede Zoner? 
Disse og lignende Spørgsmaal maatte frembyde sig, 
altsom Kundskaben til og Interessen for Forverdenens Dyr 
udvikledes mere og mere, men saalænge Palæontologerne 
ikke udstrakte deres Forskninger over Europas Grændser, 
kunde der selvfølgelig ikke tænkes påa deres Besvarelse. 
Endnu for 30 Åar siden stode de alle ubesvarede, men 
da aabnede pludselig to Mænd os et dybt Indblik i Syd- 
amerikas uddøde Dyreverden. 
Den ene af disse Mænd er den engelske Naturforsker 
Charles Darwin. Han deeltog som Naturforsker i Krig- 
skibet Beagle's af (daværende) Capitain Fitz-RØoy comman- 
derede Expedition og opholdt sig med denne i Platasta- 
terne i den sidste Halvdeel af Aaret 1832. Under dette 
korte, men i høi Grad frugtbringende Besøg lykkedes det 
ham paa meget forskjellige Punkter af Landet, heelt oppe fra 
Bredderne af Floderne Paraguay og Uruguay af til langt 
BE 
