199 
blot et paa svære Stolper hvilende Tag, der her lige- 
som overalt i Byerne og paa Veiene i det indre Brasilien 
er opreist til de Veifarendes Bekvemmelighed for at give 
dem og deres Reisegods Ly om Natten. Vore tvende 
Reisende tænkte ikke paåa andet end næste eller næst- 
næste Dag at drage videre, og havde allerede lagt sig til 
Ro, da der kom en Person ind i Rancho'en og spurgte 
dem om hvad de havde at sælge, det sædvanlige Spørgs- 
maal, som i det indre Brasilien gjøres enhver, der fører 
nogle faa belæssede Muuldyr med sig, idet Brasilianeren 
ikke godt kan forestille sig, at Folk kunne reise blot af 
Lyst til at see Landet, og derfor troer at træffe en Bisse- 
kræmmer i enhver, som reiser paa den nysnævnte Maade. 
Under den Samtale, som derpaa udspandt sig mellem vore 
Reisende og den Fremmede, mærkede begge Parter snart, 
at ingen af dem hørte til Landets egne Børn, og tilsidst 
opdagede Lund til sin Overraskelse, at han havde en 
Landsmand for sig. Denne Opdagelse fremkaldte ganske 
naturligt en Indbydelse fra denne Mand, en vis Claussen, 
til at -besøge ham paa hans et Par Miil fra Curvelo liggende 
Landeiendom. 'Indbydelsen blev modtaget, og i denne 
Claussens Huus var det nu, at Lund saae de første fos- 
sile Knogler, som hans Vært havde fundet i en nærlig- 
gende Salpeterhule, og hvis Forekomst han havde søgt 
at forklare sig ved Hjælp af et Exemplar af den engelske 
Geolog Bucklands berømte Værk, »Reliquiæ. diluvianæ«, 
som forunderligt nok havde forvildet sig saa langt ind i 
Brasilien. De Oplysninger, Lund indhentede under sit 
Besøg, viste ham øieblikkeligt, hvilken viid Mark der her 
aabnede sig for hans Undersøgelse; hans Beslutning var 
snart fattet, og Besøget i Porteirinhas (saaledes heed 
Claussens Landeiendom) blev et Vendepunkt i hans Liv. 
