213 
udvidede i Forhold til Steenartens Opløselighed, frem- 
komme Hulerne, og da Vandet forholdsviis let opløser 
Kalkstenen, ere Huler netop fortrinsviis hyppige i Bjerge 
af denne Steenart. I de Egne, hvorom Talen er, er det 
let at see, at Vandets Rolle ved Hulernes Dannelse har 
været en dobbelt; først og fremmest have nemlig de at- 
mosphæriske Nedslag, Kegnvandet, ovenfra banet sig, Vei 
ned gjennem den overliggende Leerskifer og tildeels bort- 
skyllet denne for dernæst at trænge ned i Kalkstenens 
Ridser og udvide dem deels umiddelbart ved sin che- 
miske indvirkning, deels middelbart ved at løsne og ned- 
styrte store Klippestykker. Naar man seer med hvilken 
Lethed og i hvor stort Omfang disse Egnes voldsomme 
tropiske Regnskyl kunne endog allerede i Løbet af ganske 
faa Dage udhule store Huulveie i den møre Leerskifer, 
bevirke større eller mindre Jordskred og dernæst sporløst 
bortskylle det løsrevne nedstyrtede Leer, fåaer man uvil- 
kaarlig Indtrykket af den overordentlige Virkning, Regn- 
vandet i 'Tidernes lange Følge maa have udøvet paa Kalk- 
klipperne og deres Huler, og vil neppe betvivle, at det 
kan have bortskyllet Leerskiferen, der rimeligviis oprindelig 
overalt har dækket Kalkstenen, og frembragt Klippernes 
steille Vægge og vilde sønderrevne Former, hvor stort et 
Værk det endog har været. Og i Hulernes Gange kan 
man faae et næsten haåaandgribeligt Beviis paa, hvorledes 
Kalkstenen er bleven ligesom bortædt og Gangenes Vidde 
saaledes forøget. De ville maaskee erindre, at jeg har 
fremhævet det som charakteristisk for Kalkstenen, at din 
hist og her indeslutter meget tynde, tildeels endog næsten 
påpiirstynde Leerskiferlag, som dog sjeldent have synderlig 
Udbredning. Betragter man nu Hulernes Vægge med Op- 
mærksomhed, men helst rigtignok i en saadan Høide, at 
