214 
Mennesker og Dyr ikke kunne naåae op til den, vil man 
hist og her see en slig tynd, yderst brækkelig lille Leer- 
plade rage horizontalt en halv eller vel endog en heel 
Tomme ud fra den glatte Kalkvæg. Det er klart, at enhver 
nogenlunde stærk Vandstrømning, som f. Ex. den i et 
rindende Vand, vilde have brudt den løs og smuldret den, 
og disse smaa fremspringende Leerplader synes mig der- 
for neppe at kunne være fremkomne uden derved at det 
langs ned ad Væggen sivende Vand har opløst Kalken, 
men skaanet Leerskiferen, og hvad enten denne Forkla- 
ring er den rette eller ikke, er Phænomenet såa mær- 
keligt, at det fortjener, at Opmærksomheden henledes 
påa det. | 
Foruden de atmosphæriske Nedslag have dernæst 
ogsaa det rindende Vand, Smaafloderne og Bækkene, som 
saa overmaade . hyppigt finde Afløb gjennem Hulerne, . 
aabenbart bidraget til langsomt at udvide dem, men åt 
afveie hvor stor en Andeel i Hulernes nuværende Udseende 
Vandet har havt under hver af disse to Former, som 
ovenfra indtrængende Regnvand eller som rindende Floder, 
er en Opgave, som i ethvert Tilfælde overgåaer mine 
Kræfter, og som jeg derfor heller ikke skal indlade 
mig paå. 
Vende vi nu til Slutning tilbage til den røde Jord, 
der mere eller mindre fylder Hulerne, saa synes den op- 
rindelig i de fleste Tilfælde at være bragt ned i Hulen 
ovenfra, eller med andre Ord skyllet ned med Regn- 
vandet, om der endog er Huler og navnlig visse Steder i 
Hulerne, hvorhen Jordlaget er bragt af de udenfra kom- 
mende Floder. Paa sine Steder kan man endnu see, at 
Hulen til en Tid har været ganske fyldt med løs Jord 
fra Loft til Gulv; thi man finder store ved deres røde Farve 
