242 
Efter en Times Vandring i den brændende Sol var 
jeg glad ved at naae Flækken Erreré, nær Foden af Serraen, 
og træffe mine Reisefæller. Det var allerede Middag, og 
de vare komne til Stedet noget før jeg, men havde ventet 
påa mig med Frokosten, som vi alle mødte ved med god 
Appetit. Efter at have spist ophængte vi vore Køier under 
Træerne og nøde nu i den varmeste Tid den Hvile, søm 
vi såa vel havde fortjent. 
Major Coutinho og jeg tilbragte tre Dage med at 
undersøge Errerés Serra. Vi fandt, at den hovedsagelig 
bestaaer af de Sandstenslag, som jeg har beskrevet i 
forrige Afsnit, og har nøiagtig den samme geologiske Be- 
skaffenhed. Med et Ord, Monte Alegres Bakkekjæde og 
naturligvis ogsaa alle de andre Høje, som høre sammen 
med den paa Nordsiden af Floden, ligge i Forlængelsen 
af de lavere Nedlag, som danne selve Flodens Bredder, 
kun ere de ikke blevne raserede såa dybt ned og have 
derfor beholdt en større Højde. Santaremkjæden paa den 
anden Side Floden, som har samme Omrids og Præg, har 
rimeligvis en lignende Beskaffenhed og Oprindelse. Tid- 
ligere vare alle disse Høie Dele af en stor sammenhørende 
Dannelse, men fik ved en storartet Nedbrydelse deres nu- 
værende Omrids og enlige Beliggenhed. Engang i sin 
Tid var der ingen Afbrydelse mellem dem; de dannede 
en eneste sammenhængende Slette, der stod under Vand 
og blev skaaret ud i dybe Kløfter eller skyllet aldeles 
bort påa lange Strækninger og til større eller mindre 
Dybde ved en voldsom Vandbevægelse, som blot lod saa- 
danne Partier staae, der vare haarde nok til at trodse 
Bølgens Voldsomhed. Deres Beliggenhed i en bestemt 
