254 
det mægtige Jøkelgjerde, som jeg antager lukkede Dalens 
østlige Ende. Enten paa Grund af dette stadige Angreb 
eller som Følge af en eller anden ødelæggende Begiven- 
hed inde i Bækkenet skete der et Brud påa Dæmningen, 
og Vandet styrtede voldsomt ud af det. Det er meget 
sandsynligt, at det ved Slutningen af denne Periode havde 
nanet en betydelig Høide ved den fortsatte Smeltning 
af Isen, ved Tilsirømningen fra alie Bifloderne og ved 
den Mængde Vand og Dynd, der efterhaanden var skyllet 
ned i Dalen, og at det af den Grund flød over og bidrog 
til Voldens Ødelæggelse. Vist er det, at Vandet efter 
mine her givne Forudsætninger tilsidst maatte blive befriet 
af sit Fængsel og styrte ud i Havet med en såadan Vold- 
somhed, at det udskar og blottede de Nedlag, som alle- 
rede vare dannede, eller vaskede dem rent bort, saa at 
der kun blev nogle faa Levninger tilbage af dem med 
den oprindelige Tykkelse, hvor Lågene nemlig havde 
havt Fasthed nok til at modstaae Vandets Virkninger. Saa- 
danne Levninger ere Monte Alegre, Obydos-, Almeyrim- 
og Cupatihøiene saavelsom de lavere Bakkestrøg ved San- 
tarem. Bækkenet blev imidlertid ikke aldeles tomt ved 
denne Udstrømning, thi efter denne Bortskylningsperiode 
fulgte der en roligere Tid, i hvilken de jernholdige og 
sandede Lermasser afleiredes, som hvile paa den under- 
liggende Sandstens blottede Overflade. Til denne Tid 
henregner jeg Vandreblokkene ved Erreré, som ligge ned- 
sænkede i det nævnte Ler. Jeg antager nemlig, at de ere 
førte paa Drivis hen til deres nuværende Sted ved Slut- 
ningen af Istiden, da der ikke var andet tilbage af de 
store Ismarker end slige løse drivende Masser, eller 
maaske af Isbjerge, som vare skredne ud i Bækkenet fra 
de Jøkler, som endnu fandtes i Anderne eller paa Skraa- 
