258 
Men jeg var desuden saa heldig paa dette Sted at opdage 
umiskjendelige og fuldkommen overbevisende Tegn påa 
Havets Fremskridt. Ved Mundingen af Igarapé Grande, 
baade ved Souré og ved Salvaterra, påa Sydsiden af Iga- 
rapé, findes der en undergaaet Skov, der aabenbart voxede 
i en af de store, stadig oversvømmede Sumpe, thi mellem 
Træstøddene findes endnu den løse filtagtige Tørv, som 
er ejendommelig for en slig Jordbund og ligesåameget 
bestaaer af Mudder som af Plantemasse. Ved Havets Ind- 
greb er denne Skovsump, hvis Træstød endnu staae paa 
Roden, blottet påa begge Bredderne af Igarapé Grande. 
At det er en Virkning af Havet er unægteligt, thi alle 
Fordybningerne og Ujevnhederne i Tørvemassen ere fyldte 
med Strandsand, og en lille Havstok af Sand skiller den 
fra den nuværende Skov bag ved den. Det er endda ikke 
alt. Ved Vigia ligeoverfor Souré, påa Fastlandssiden af 
Paråfloden, netop hvor den naaåaer Havet, finder man 
Resten af den undergaaede Skov. Ogsaa her finder man 
Tørvebund med lignende Rodstød af utallige Træer og 
overskyllet paa» samme Maade som hist af det i Flod- 
tiden hidbragte Sand. Der er ingen Tvivl om, at disse 
Skove høre sammen og i sin Tid strakte sig tvers over 
hele det Bækken, som nu kaldes Paråffoden. 
Siden jeg tog fat paa denne Undersøgelse, har jeg faaet - 
mange Meddelelser i den samme Retning af Folk, som leve 
der påa Kysten. Det er velbekjendt, at der for tyve Aar 
siden fandtes en Ø af over en Fjerdingveis Brede Nordost 
for Indseilingen til Vigiabugten, som nu er aldeles for- 
svunden. Længere Øst paa er Braganzabugten bleven 
dobbelt saa bred i de sidste tyve Aar, og inde i Bugten 
har Havet taget 300 Fod Land bort alene i Løbet af en 
halv Snes Aar, hvilket er blevet bevist derved, at nogle 
