260 
land og vise, hvor mærkværdig de samstemme med Er- 
faringer fra andre Verdensdele. Medens Istiden er bleven 
studeret med stor Omhu i de sidste halvhundrede Aar, 
har man kun skænket Virkningen af den geologiske Vin- 
ters Ophør og den endelige Forsvinden af Ismasserne en 
ringe Opmærksomhed. Jeg troer, at Forklaringen af en 
stor Del af de Overfladedannelsers Tilblivelsesmaade, som 
man i den nyeste Tid tilskriver Havets Virksomhed i en 
midlertidig Sænkningsperiode, maa søges i Virkningen af 
de smeltende Ismasser. Deres Virkning tilskriver jeg alle 
de Nedlag, som jeg i tidligere Skrifter hår kaldet omdan- 
nede Isdannelser. Dengang dette uhyre Istæppe var udbredt 
fra de arktiske Egne over en stor Del af Nordamerika 
ligetil Havet, vare Vandene ikke fordelte påa Landets 
Overflade paa samme Maade som nu. De hvilede paa 
den Deig af Ler, Sand, Rullesten og Vandreblokke, som 
laae under Isen. Dette Nedlag havde naturligvis ingen 
jevn Overflade, men maa have havt mange bølgeformige 
Forhøininger og Fordybninger. Efter at Vandet var for- 
svundet fra de højere Steder, vare disse Fordybninger 
endnu fulde og dannede talrige Søer og Damme, hvori 
der maatte opstaae Bundfald af de allerfneste Lerdele, som 
snart dannede fint skifrede Nedlag, snart store Masser 
uden Spor af Lagdeling, alt eftersom Vandet i disse Søer 
var aldeles stillestaaende eller mere eller mindre i Be- 
vægelse. Man har mange Exempler paa disse Indsø- 
dannelser ovenpaa Istidens Nedlag i de Forenede Fri- 
stater. Nogle af disse Søer gik over deres Bredder, eller 
de højere liggende banede sig Vei ned til de lavere, og 
saaledes opstod der efterhaanden Forbindelseskanaler mel- 
lem Fordybningerne. Dermed begyndte Udviklingen af 
vore uafhængige Flodsystemer, idet Vandene stadig søgte 
