269 
træffer man da ofte de tropiske Planter, som Kaffebuskene, 
Sukkerrøret, Bananerne osv., med Blade, der ere svedne 
og plettede af Frosten. 
Burmeister anfører at have fundet Is paa Vandet en 
Morgen i Tørtiden under sit Ophold i Lagoa Santa; 
dette hører dog der til de store Sjeldenheder, og i de 
3 Aar, i hvilke jeg har opholdt mig der, har den laveste 
Temperatur været 3%.  Imidiertid er Kulden dog, selv 
ved en Temperatur af 7—10?, ret følglig, især for den 
Rejsende, der sover i de aabne Ranchoer, og man 
seer da den forfrosne Brasilianer indhylle sig med store 
Kapper og ombinde Hals og Hoved, men især Ørerne 
med uldne Schavler, medens »que frio« («hvilken Kulde«) er 
det almindelige Udraab, hvormed Samtalen bliver indledt. 
Retningen af Vinden, om man forøvrigt kan give 
den svage Brise dette Navn, er i hele Tørtiden uforandret 
sydøstlig; Storme eller endog, hvad vi vilde kalde Blæst, 
ere fuldkommen ukjendte. Derimod er paa denne Tid 
og især mod Tørlidens Slutning smaa Hvirvelvinde (torre- 
muinhos) almindelige over alle Camposegnene. De rejse 
sig ganske pludseligt, og idet de rive de tørre Blade af 
Træerne og føre dem raslende, tilligemed Støvet fra den 
udtørrede Jord, op i Luften, afbryde de for et Øjeblik 
den Dødsstilhed, som ellers da plejer at herske paa Campos. 
Eschwege omtaler dem fra S. Franciscos øvre Løb med 
de Ord: »Saavidt Øjet naaer hen over disse al Fugtighed 
berøvede Sletter, seer man til alle Sider søjleformige 
Støvskyer hæve sig i kredsende Bevægelse«. 
Tørheden i Camposegnene er, navnlig fra Juni til 
Oktober, overordentlig stor og omtales af alie Rejsende; 
St. Hilaire, der synes at have havt liden Kraft til at mod- 
staa et brasiliansk Rejselivs Ulemper, og som beklager 
