274 
periode« er «Rapacuia'en«, en lille brunlig Løvfrø, der 
opslaaer sin Bolig i Hulheder i Træer, mellem Banan- 
planter og især mellem Ananas'ens og andre Bromeliacé- 
buskes stive læderagtige Blade, hvor der næsten altid findes 
Vand. Herfra lyder nu det lille Dyrs Parringssang, der 
paafaldende ligner den Lyd, der fremkommer, nåar man 
med et Jerninstrument skraber (»rapaåar« er skrabe) en cuia, 
det vil sige en af de af Cuiatræets (Crescentia Cujete) 
Frugter frembragte træhaarde Skaaler, der almindelig bru- 
ges som Drikkekar, og det er heraf, at den hår Navn. 
Jo stærkere den »synger«”), desto nærmere er Regnen, 
siger Menigmand, hos hvem den derfor gjælder som en 
ufejlbarlig Vejrprophet; Dyrets for Fugtighed meget føl- 
somme Hud underretter den vel om, naar denne forøges, 
og Regnen altsaa er nærmere. 
Ogsaa Insektverdenen bidrager til at give denne Pe- 
riode, der gaaer umiddelbart foran Regntiden, et ganske be- 
stemt Præg. Navnlig vil en stor, to Tommer lang Ci- 
cade (C. mannifera) tiltrække sig vor Opmærksomhed, 
idet vi se den svirre fra et Træ til et andet og høre den 
mærkværdige Lyd, som den frembringer. I højeste Grad 
forundret standser mån, naar man første Gang opfanger 
denne, især naar det skeer fjernt fra menneskelige Boliger, 
en fortsat »Trillen«; den hidrører fra dette Dyr, der da vil kunne 
findes i Hundredevis, medens man Dagen iforvejen næppe kunde 
opdage en eneste. Denne Musik fortsættes gjennem nogle 
Dage, uafbrudt Nat og Dag, og naar den er hørt op, vil man 
finde den lagte Leg ved Søbredden, og efter nogen Tid vil ået 
sammesteds vrimle af smaa Haletudser; efter en 10—14 Dage 
kommer en ny Parringsperiode — rimeligvis for andre Individer 
— og dette gjentages maaske end en Gang til eller to. 
»Cantar« bruges i Brasilien meget mere udstrakt end hos os 
»Ssynge«; saaledes »0 gallo canta«, Hanen synger; »0 sapo canta« 
Frøen eller Tudsen synger 0. s. v. 
x 
mar 
