280 
som Luften er i Vintermaanederne, ligesaa fugtig er den 
nu. Intet kan bevares for Skimmel; ikke blot Levnets- 
midler, men ogsaa Klæder, Bøger, Skotøj, Borde, Stole 
0. s. v., kort sagt Alt, hvormed menneskelig Sved eller 
Uddunstning har kunnet komme i Berøring, overtrækkes 
med en hvidlig Skimmelvegetation, og en skimmellugtende 
usund Atmosphære strømmer En imøde i alle Værelser og 
fra Sengen, nåar man lægger sig til Ro om Aftenen. 
Rundt omkring i Byerne hører man Drønet af de af Ler 
opførte, næsten fodtykke Havemure, hvis Fod bliver op- 
blødt af Regnen, saa de helt eller delvis falde om. Alle 
Vandløb svulme i en forbausende kort Tid utroligt højt; 
Floderne stige langt over deres Bredder”) og rive Broerne, 
der da oftest først efter mange Aars Forløb blive gjen- 
opførte, med sig, og Muldyrstierne, de eneste Landeveje, 
udhules til dybe Kløfter. Temperaturen er da næsten 
uforandret Morgen og Middag, men Veiret bliver ofte 
raakoldt. Endelig hører man Tordenen igjen, og med den 
kommér Solen, oplivende og varmende, atter til Syne. 
Ligesom man i Tørtiden har en lille Regntid ved St. 
Hansdag (chuve de St. Jo&o), saaledes har man i Regn- 
tiden en Tørtid, der ogsaa indfinder sig — eller indfandt 
sig — med saadan Regelmæssighed, at den har faaet et 
eget Navn: »veranico« eller »den lille Søommer«. Den 
indtræffer oftest efter en saadan lang uhyggelig Regn- 
periode, som ovenfor er beskreven, til hvilken den da ved sin 
Skjønhed danner en fuldkommen Modsætning. Cicadesan- 
gen, Frøernes Kvækken og Fuglenes Kviddren, der vare for- 
stummede under Regnens ensformige melankolske Pladsken, 
begynde alter, og gjennem en Tid af 2—3 Uger har 
”) Man har havt Exempler paa, at de ere stegne indtil 30' over 
almindelig Vandstand. 
