281 
Naturen ganske Tørtidens Præg, kun at Solens nu lodret 
nedfaldende Straaler brænde med en feberagtig Glød. 
Veranicoen, der svarer til vore Hundedage, indtræffer 
gjerne i den anden Uge af Januar og varer til Maanedens 
Ende; tidligere indtraf ogsaa den med større Bestemthed, 
efter Sigende gjerne den Yde Januar”), og Landman- 
den kunde da med større Rolighed end nu afvente en 
god Bønnehøst; thi Bønnerne (Phaseolus vulgaris o. fl. 
andre Arter), den vigtigste Bestanddel af alle Bra- 
silianeres Næring, fuldende i 3—4 Maaneder deres Ud- 
vikling, og der plantes derfor to Gange om Aaret, nemlig 
første Gang i September, af hvilke der kan høstes i 
Januar. Af Veranicoen afhænger Høstens Udfald, thi 
indtræffer den ikke, kan Landmanden ikke indsamle 
og tørre sine Bønner, hvoraf Følgen er, åt de spire i 
Bælgene og fordærves. Anden Gang plantes Bønner 
strax efter Veranicoen, naar Regnen begynder igjen, og 
derfor kommer denne lille Tørtid til at ligne den store 
i endnu et Punkt, idet der i den omhugges og bræn- 
des Krat eller Ungskov for at skaffe en Jordbund til Bønne- 
plantningen, og Luften derfor ligesom i August og Sep- 
tember fyldes med blaalige Røgtaager. Ogsaa Tørtidens 
sydøstlige Brise afløser den nordvestlige. 
Enhver ny BRegnperiode begynder med Uvejr, der 
gjerne ere desto heftigere, jo større den forudgaaende Tørtid 
var. Saaledes ogsaa, naar Veranicoen er til Ende; vold- 
somme, men sporadiske Uvejr, der især først begynde paa 
Bjergene og følge med disse, men snart blive alminde- 
ligere, betegne dette Tidspunkt, og den sydøstlige Vind 
afløses atter af den nordvestlige. 
7") 1866 indtraf den den ilte Januar og varede omtrent til den 30te. 
Tredie Række. IV. 19 
