283 
at man kommer til at mindes de idylliske med Hyrder, 
græssende Faar, Templer og en nedgaaende Sol udstaf- 
ferede Billeder fra forrige Aarhundrede, som man under- 
tiden træffer paa. Virkningen af dette smukke Syn for- 
højes endnu mere ved den Skarphed, hvormed Gjen- 
standene paa Jorden, der allerede ligge i dybe sorte 
Skygger, aftegne deres Omrids mod den lyse Aftenhimmel, 
og naar da Ave-Mariaklokkens dybe Slag netop til samme 
Tid lyde hen gjennem Luftens Stilhed og kalde Menne- 
skene til Bøn, mååa man have et for poetiske Ind- 
tryk aldeles fremmed Sind, om man ikke uvilkaarligt 
føler sig dybt greben af den Fred og Højtidelighed, som 
hviler over denne af Skaberen saa rigt udstyrede, lykkelige 
Natur. Kun faa Sekunder endnu, — det Hele er for- 
svundet, og Himlen antager den ensformige blege blaa 
Tone, som den har om Natten; thi indenfor Troperne er 
Overgangen mellem Nat og Dag brat, og Tusmørket varer 
kun kort. Smukkest viser sig denne Fremtoning lige efter 
en Regntid, det være saa den almindelige eller den, der 
endes af Veranicoen, eller ogsaa enhver lille Regn- 
periode, der afløses af smukke solrige Dage; thi den be- 
tinges af Luftens Renhed og Tilstedeværelsen af Vanddampe. 
At ikke. hele den vestlige Himmel farves rosenrød, men 
deles i blaa og rosenrøde Straaler, der vexle i Brede og 
forandre sig selv i de faa Øjeblikke, da Phænomenet viser 
sig, forklarer Liais af Tilstedeværelsen af Skyer under 
Synskredsen eller Bjergtoppe, som forhindre Solen fra at 
farve hele Atmosphæren. Paa Oceanet i-Nærheden af Li- 
nien seer man det smukke Syn om muligt endnu præg- 
tigere end paa Landet, men som jeg troer ogsaa kun til 
visse Aarstider; saaledes saa jeg det hyppigt i April 1863 paa 
min Henrejse til Brasilien, men ikke i August 1866 under 
19= 
