292 
Knoglehuler, i hvilke der enten slet ikke har været gravet, 
eller hvor Udgravningen efter et Pår Forsøg atter er 
bleven opgivet, fordi Jordens Salpeterholdighed ikke var 
stor nok til at lønne Arbeidet tilstrækkeligt. Paa slige 
Steder kan man endnu overbevise sig om, i hvilken for- 
bausende Mængde Dyrelevningerne undertiden ligge op- 
hobede. Man finder der Knogler af de forskjelligste Slags 
Pattedyr mellem hyerandre; -mangfoldige - hidrørende «fra 
Smaadyr som Muus og smaa Pungrotter, andre saa store, 
at allerede deres Størrelse øieblikkelig viser, at de ikke 
kunne hidrøre fra noget nulevende Dyr. Det er imidlertid 
ikke blot Pattedyrknogler, som ligge begravede i Hulerne, 
og skjøndt det kun er disse, som vi her nærmere ville 
beskjæftige os med, bør det dog ikke lades ganske ube- 
rørt, at der ogsaa forekommer talrige Knogler af Fugle, 
Fiirbeen, Slanger og Padder, i visse Huler endog af Dyr, som 
mere eller mindre udelukkende leve i Vandet, saasom Skild- 
padder, Alligatorer og Fisk. Ja! det er ikke alene Béendyr, 
af hvilke man finder Levninger i Hulernes Jordlag, men 
selv et Leddyr, et lille Tusindbeen (Julus), har"påa visse 
Smaapletter efterladt sine Led eller Ringe i en saa utallig 
Mængde, at man uden Vanskelighed kan samle anseelige 
Portioner af dem. 
Alle de i Hulerne begravede Knogler frembyde 
imidlertid ikke ligestor Interesse.  Ophobningen af slige 
Levninger er nemlig ikke noget afsluttet Phænomen, den 
gaaer tværtimod endnu stadigt for sig, og man finder i 
disse mørke Labyrinther hyppigt nok Knogler, der hidrøre 
fra Egnens nuværende Fauna, og som enten ere ganske 
friske, eller dog ialfald ikke have ligget der længe nok 
til at have undergaaet nogen væsentlig Forandring. - Det 
er saaledes nødvendigt at skjelne mellem disse temmelig 
