295 
Deel af Cellerne i deres indre Væv ere mere eller mindre 
udfodrede eller endog ganske fyldte med smaa Kalkspath- 
Krystaller. I sjeldnere Tilfælde endelig forsvinder Been- 
vævet ganske og erstattes heelt og holdent af Kalkspath, 
en Forvandling, som undertiden kun en Deel af Knoglen 
har undergaaet, og som rimeligviis er bevirket derved, at 
Knoglerne i lang Tid have været udsatte for Vandets di- 
recte Indvirkning. Det er en Selvfølge, at disse til Kalk- 
spath forvandlede Knogler ere meget haarde og særdeles 
tunge; de give fremdeles, naar man slaaer paa dem med 
en anden haard Gjenstand, den samme klingende Lyd, som 
Hulernes långe og tynde Stalaktit - Tappe. For at de 
fossile Knogler skulle, som i de hidtil beskrevne Til- 
fælde, beholde deres oprindelige Form aldeles uforandret, 
maae de have ligget saaledes dækkede, at de ganske 
have været unddragne Luftens Indvirkning. Skeer dette ikke, 
saa forvitrer og hensmuldrer Knoglen; men undertiden 
kan selve den hensmuldrede Deel af slige forvitrende 
Knogler lægge sig som et beskyttende Lag over Resten, 
eller Knogler, hvis Forvitring allerede vår stærkt frem- 
skreden, kunne pludselig være blevne dækkede af Jord, 
og deres yderligere Forstyrrelse derved forhindret; man 
finder derfor ogsaa, om end kun sjeldnere i Hulerne, 
slige halvt forvitrede Knogler; de have sædvanlig en 
mørkebruun Farve og ere lettere og skjørere end alle 
andre Knogler, saa at de endog undertiden smuldre al- 
deles hen, selv ved de forsigtigste Forsøg paa at tage 
dem op. 
Man seer saaledes, at de fossile Knogler ere ikke 
lidet forskjellige indbyrdes i Udseende og Beskaffenhed ; 
men naar jeg her noget nærmere har omtalt de Foran- 
dringer, de have undergaaet, er det dog navnlig skeet for 
