297 
ledes undertiden Knogler, paa hvilke alle Kanter og Spid- 
ser ere afslebne, og Overfladen selv er ligesom poleret, saa 
at det endog kan være vanskeligt at erkjende, hvad det 
er for en Knogle, der foreligger; saadanne Knogler skylde 
aabenbart deres Afslibning og Polering til den Omstæn- 
dighed, at de, inden de begravedes i Hulernes Jordlag, 
længe have været rullede i Vandet sammen med andre 
haarde Legemer, og det fortjener at fremhæves, at denne 
Afslibning ikke sjeldent forekommer netop hos såadanne 
Knogler, som ere fuldkommen forstenede. Andre fossile 
Knogler ere fulde af Revner og Sprækker, undertiden 
endog i den Grad gjennemkløftede og sprukne, at de ere 
ligesom splintrede i Smaastykker, men Brudstykkerne 
ligge endnu i deres rette Stilling indbyrdes og holdes 
sammenkittede ved Hjælp af den med Kalksinter gjennem- 
trængte Jord, som fylder Sprækkerne og Mellemrummene 
mellem dem, saa at Knoglerne endnu nogenlunde have 
bevaret deres naturlige Form. Man har troet at kunne 
forklare denne særegne Beskadigelse af Knoglerne ved 
at antage, at de ere blevne knuste under Trykket af 
svære Steenmasser, medens de endnu vare omgivne af 
Kjødet eller Musklerne, og samtidigt med at de begravedes 
i Hulerne, og man har dernæst atter benyttet denne Tyd- 
ning af Forholdene til dermed at støtte Hypothesen om 
en mægtig Naturrevolution, en voldsom Vandflod, som 
skulde have skyllet Knoglerne ind i Hulerne. Men For- 
klaringen er neppe heldig; den Tilstand, hvori disse rev- 
nede og sprukne Knogler befinde sig, tyder langt snarere 
paa, at Knoglerne have ligget i fuldkommen Ko, udsatte 
for Luftens og Fugtighedens Paavirkning, medens de 
langsomt tilhylledes og sammenkittedes af den af kalk- 
holdigt Vand gjennemtrængte Jord. Endelig finde vi 
Tredie Række. IV. 20 
