298 
fossile Knogler, som aabenbart have været begnavede af 
andre Dyr, men besynderligt nok synes det efter Mær- 
kerne paa Knoglerne at dømme yderst sjeldent at have 
været Rovdyr, men i Reglen småa Gnavere, der have 
været virksomme. En Splintring af de lange, marvfyldte 
Knogler som den, vi nu saa godt kjende fra Undersøgel= 
serne af Affaldsdyngerne fra det danske Urfolks Maaltider, 
eller nogensomhelst anden Behandling af de fossile Knog- 
ler, som med Rimelighed kunde siges at skyldes Mennesker 
i hiin længstforsvundne Tid, hvilken Knoglerne tilhøre, 
kjender jeg ikke noget Exempel paa, skjøndt Mennesket 
dog, som vi senere skulle fåae at see, efter al Sandsynlig- 
hed var samtidigt i Brasilien med flere af de uddøde Dyr, 
hvis Knogler Hulerne gjemme. 
Hvor hyppige imidlertid de forskjelligartede Beskadi- 
gelser ere, som de fossile Knogler have lidt, saa ligger 
dog stedse en meget stor, ja vel endog den større Deel 
af dem hele og ubeskadigede i Hulernes Jordlag; men 
man maa derfor ikke troe, at det altid lader sig gjøre at 
grave dem ud deraf i den samme Tilstand, hvori de 
forefindes. Vi vide, at Jorden i Hulerne i høi Grad har 
været vædet og gjennemsivet af kalkholdigt Vand; selv 
nedenunder den øverste Stalagmitskorpe, som sædvanligt 
dækker Jorden i de Huler, hvor ikke Beboerne ved deres 
Salpeterfabrication allerede have borttaget den, træffer 
man pletviis Jordpartiklerne sammenkittede ved den af 
Vandet afsatte Kalk, og det hører til Sjeldenhederne at 
finde Jorden i en større Strækning ganske fri for Kalk- 
sinter og saaledes, om end haard og trykket fast sammen 
ved sin egen Vægt, dog forholdsviis let at løsne. I dette 
sidste Tilfælde kunne de i Jorden begravede Knogler med 
nogen Varsomhed tages ud i samme Stand, hvori de ligge 
