299 
der, uden synderlig Fare for at sønderbrydes under År- 
beidet; i første Tilfælde derimod ere de naturligviis 
kittede fast til den omgivende Jord og danne i For- 
ening med denne og de paa sine Steder i den indblandede 
deels rullede, deels kantede Smaasteen de saakaldte Knogle- 
breccier. Disse kunne nu atter være af meget forskjellig 
Art og frembyde alle mulige Overgange fra et ligesom 
kornet, løst sammenhængende, næsten hensmuldrende 
Conglomerat til en aldeles compakt og yderst haard Steen- 
masse, af hvilken det er ganske umuligt at udtage de 
indesluttede Knogler, og som, naar man gjennembryder 
åen ved Brækjernets og Hammerens Hjælp, kløves paa 
en ganske uberegnelig Maade. Man vil let see, at denne 
Omstændighed i høi Grad vanskeliggjør Udgravningen af 
de fossile Knogler i de brasilianske Huler, og som oftest 
gjør det næsten umuligt åt udtage mere end Brudstykker 
… af et Skelet, selv i de Tilfælde, hvor dette synes at ligge 
heelt og holdent begravet i Hulens Jordlag. Allerede ved 
den første Gjennembrydning af den øverste Stalagmitskorpe, 
som jo i de allerfleste Tilfælde maa skee påa maa og faa, 
er man udsat for at gjennemhugge og knuse Knoglerne, 
og selv naar man faaer Øie paa disse, vil man som oftest 
finde nogle af de til samme Skelet hørende Knogler at 
være sammenkittede med Jorden til en haard Klump, 
medens andre i et Par Fods Afstand kunne være forholds- 
viis lette at udtage. Betænker man nu endvidere de ugun- 
stige Forhold, under hvilke Udgravningerne i Hulerne 
maae foretages, ved en Fakkels eller en lille Lampes 
usikkre og svage Belysning, ofte i de ubekvemmeste Stil- 
linger og i snævre Gange eller Huller, hvor man knap 
kan røre sig, vil man let forstaae, at Arbeiderne trods al 
anvendt Forsigtighed jævnlig med Brækjernet og Hakken 
20 
