311 
med Fiirbeen og Padder, synes dens brasilianske Slægt- 
ning ikke ganske at forsmaae dem. 
De Iagttagelser, vi nu have meddeelt, ere tilstrække- 
"lige til at forklare Tilstedeværelsen af et hvilketsomhelst 
- Åntal Smaaknogler i Hulerne; Forekomsten af Levninger 
"af større Dyr maa derimod selvfølgelig søges forklaret paa 
- anden Maade, og det er heller ikke vanskeligt at paavise 
" ÅAarsager, som sikkert ikke mindre i den fjerne Fortid end 
mu i vore Dage have begravet disse Levninger i Hulernes 
" Jordlag og Breccier. Endeel Knogler tilføres saaledes 
- jævnlig udenfra tilligemed den Jord, som deels af Regnen 
skylles ind eller glider ned i Hulerne gjennem Spalter og 
Kevner; andre, og det gjælder navnlig om de afslidte, 
"Tullede Knogler, indbringes af de Smaabække, som saa 
hyppigt gjennemstrømme Hulerne. Men den langt over- 
veiende Deel af Knoglerne hidrører dog sikkert fra Dyr, 
som tilfældigen have fundet deres Død i Hulerne selv, 
idet de deels. have forvildet sig i deres underjordiske 
Gange og ere omkomne der af Hunger og Udmattelse, 
deels ere styrtede ned i Huller og Kløfter og have slaaet 
sig ihjel i Faldet eller have været ude af Stand til atter 
at komme op af Faldgruben. Endnu den Dag i Dag gives 
der adskillige Dyr, som vel ikke egentlig vælge Hulerne 
til Opholdssted, men som dog jævnlig begive sig ind i 
dem, deels maaskee for at søge Beskyttelse, men deels 
ogsaa for at slikke den salpeterholdige Jord og saaledes 
skaffe sig en Substans, som navnlig de græsædende Dyr 
ikke kunne undvære, - og som de i disse Egne netop kun 
kunne finde i Hulerne. 'Saadanne Dyr ere navnlig den 
saakaldte Cutia eller Agouti, Pacaen, Navlesvinene samt 
endelig de forskjellige Hjortearter; og Levninger af disse 
Dyr høre virkelig ogsaa til de allerhyppigste i Hulerne, og 
