313 
i Betænkning at tilskrive slige tilfældige Nedstyrtninger den 
væsentligste Andeel i den Mængde Knogler af større Dyr, 
som Hulerne gjemme, og jeg troer, at en opmærksom 
Betragtning saavel af Hulerne, som af de der forekom- 
mende Dyrelevninger, vil bestyrke Rigtigheden af denne 
Mening; jo mere nemlig en Hule eller en vis Deel af en 
Hule nærmer sig til at være ligesom en naturlig Faldgrube, 
desto rigere påa Knogler vil man i Reglen ogsaa finde den 
at være. Ogsaa den Omstændighed taler derfor, at man 
saa ofte finder det hele Skelet af et Dyr liggende ganske 
fuldstændigt eller ialfald i en slig Tilstand, at der neppe 
kan være Tvivl om, at det jo engang har ligget der heelt 
og holdent; endelig kunne vi ogsåa see en Bestyrkelse i 
den Erfaring, som man snart gjør, og som synes ikke 
mindre at gjælde Fortidens end Nutidens Dyrelevninger, 
at der aabenbart findes flest Knogler af saadanne Dyr, 
hvis Levemaade jævnligt bragte dem ind i Hulerne eller 
førte dem omkring paa Kalkklipperne, medens de Dyr, 
hvis Levemaade i Reglen holdt dem fjernede fra disse 
Steder, elier hvis Legemsbygning satte dem istand til 
bedre end andre at undgaae eller redde sig ud af de 
Farer, som truede dem, ogsaa have givet færrest Bidrag 
til Hulernes Knogleforraad. 
LV: 
ldet jeg idag skal slutte disse Foredrag med en kort 
Skildring af den Pattedyrfauna, som beboede Brasilien i 
den fjerne Fortid, da Hulerne begyndte at fyldes med 
dens Levninger, staae vi strax foran det Spørgsmaal, 
hvorledes denne Fauna forholdt sig til den nulevende, om 
den, ialfald en Tidlang, har været i Eet og Alt forskjellig 
fra denne? Thi skjøndt vi allerede tidligere have hørt, at 
de første Dyreknogler ere blevne indbragte i Hulerne 
Tredie Række. IV. ; 21 
