319 
samme Årter som nu, fandtes der eet eller måaskee endog 
to Lamaåaer, en Slægt, som jo vel nok er ejendommelig 
for Amerika, men dog i Nutiden er indskrænket til Andes- 
kjeden og til Patagonien. Fremdeles besad Brasilien dengang 
ikke færre end fem forskjellige Hestearter, og Amerika 
har saaledes oprindeligt været endog rigt forsynet med en 
Dyreslægt, som, efterat den forlængst var uddød der, igjen 
indførtes af de spanske og portugisiske Erobrere og wu 
atter i ubunden Frihed og utallig Mængde streifer om paa 
Sydamerikas vidtstrakte Stepper. Endelig levede der dengang 
tvende meget mærkelige Slægter, Macrauchenia og 
Toxodon,. som, højst forskjellige indbyrdes, atter hver 
paa sin Viis afviger fra et hvilketsomhelst af de øvrige 
Hovdyr. Det er imidlertid kun ganske faa og lidet charak- 
teriske Levninger, som hidlil ere fundne af disse to Slægter 
i de brasilianske Huler, og man vilde ikke have kunnet 
dannet sig en blot nogenlunde tilfredsstillende Forestilling 
om deres mange Eiendommeligheder, dersom ikke heldig- 
viis større Partier af deres Skeletter vare blevne opdagede 
udenfor Brasiliens Grændser, navnlig i La-Plata-Landene, 
deels allerede af Darwin, deels i de sidste Aar af flere 
senere Reisende. Macrauchenierne, af hvilke man 
allerede kjender to Arter, den ene af Størrelse som Hesten, 
den anden mere end en halv Gang saa stor, vare Dyr, 
i hvis Knoglebygning Charakterer, der minde om saa høijist 
forskjellige Dyr som Hesten, den eocene Jordperiodes 
Anoplotherier, Næsehornet og Lamaet, krydsedes og for- 
bandt sig med Særegenheder, som man ikke træffer igjen 
hos noget andet Hovdyr. Hovedskallen, som pååa næste 
Side er afbildet syv Gange formindsket, minder i sine 
Omrids meget om Hestens og maaskee næsten ligesaa 
meget om Anoplotheriets. Navnlig har den den samme 
