323 
meget bred bagtil, bliver derpaa temmelig pludseligt smal- 
lere foran Øienhulerne og afsmalnes fremdeles stedse mere 
fortil, indtil den endelig allerforrest atter bliver lidt bredere. 
Den store Brede bagtil skyldes imidlertid ikke selve Hjerne- 
kassen, denne er tvertimod smal, og Hjernen har været 
meget lille; den betinges derimod af de overordentlig store 
og udstaaende Åagbuer, og der finder i den Henseende 
en ikke ringe Lighed Sted med Søkøerne, hos hvilke disse 
Buer ogsaa ere næsten uformeligt svære og plumpe og 
udspringe meget langt tilbage ligesom hos Toxodon. En 
yderligere Tilnærmelse kan fremdeles spores i den tunge 
og massive Underkjæbes Form og navnlig i Næseaabningens 
Omrids og opadvendte Stilling. Derimod frembyder Tand- 
forholdet slet ingen Lighed med Søkøernes, men rigtignok 
heller ikke med de øvrige Hovdyrs. Toxodonterne besad 
kun to Slags Tænder, Kindtænder og Fortænder, indbyrdes 
adskilte ved et tomt Mellemrum. Kindtænderne havde en 
aaben Rod og maa altsaa have vedblevet at voxe, saa længe 
Dyret levede, noget som ellers ikke finder Sted hos Hov- 
dyrene; de tilioge i Størrelse bagtil, vare foldede og som alle 
foldede Tænder beregnede paa Planteføde, men Emaille- 
folderne vare kun faa i Tallet og trængte kun lidt ind i 
Tandbenet. De underste Kindtænder vare endelig smallere, 
men tillige længere end de øverste, saaledes som det 
ogsaa er Tilfældet hos Hesten og Næsehornet. Af For- 
tænderne kjender man hidtil blot de underste; om dem 
i Overkjæben veed man kun, hvad Tandhulerne, hvori de 
have siddet, kunne lære os om dem. I Underkjæben fandtes 
der 6, indbyrdes omtrent ligestore Fortænder, i Overkjæben 
derimod kun 4, af hvilke de to midterste vare flere Gange 
mindre end de tvende yderste. Ligesom Kindtænderne 
havde ogsaa Fortænderne (med Undtagelse af de to smaa 
