326 
møder man en uventet Vanskelighed, og Toxodonten synes 
hverken at passe i den ene eller i den anden af de nys- 
nævnte to store Grupper. Laarbenet har nemlig vel den 
Form, det pleier at have hos Klovdyrene, men derimod 
er Springbenet saa forskjelligt fra disses høist charak- 
teristiske Springbeen, at man sikkert uden stor Fare for, 
at Fremtiden skal give En Uret, tør sige, at Toxodonten 
ikke har havt Klove. Paa den anden Side mangler ikke 
blot Laarbenet den Udvæst (den saakaldte tredie Trochanter), 
som denne Knogle stedse har hos de egentlige Hovdyr, 
men ogsaa Springbenet er (om end ikke saa uligt disses 
Spririgbeen som Klovdyrenes) dog ikke saa lidt afvigende 
og frembyder aabenbart en tredie fra de tvende andre 
forskjellig Form. Skjøndt derfor Tæerne rimeligviis med 
Tiden ville findes snarest at svare til den Typus, som til- 
hører de egentlige Hovdyr, kan det ikke nægtes, at Toxo- 
donten dog til en vis Grad vilde gjøre et Brud paa de 
iøvrigt saa bestandige fra Lemmerne hentede Særkjender, 
der udmærke denne Afdeling, og denne Ulempe i Forbin- 
delse med de paafaldende Særegenheder, som dens Tandsy- 
stem frembyder, har bevæget Fleertallet af Zoologerne til at 
danne en særegen systematisk Gruppe for denne uddøde Dyre- 
form, som man har givet Navn efter Slægten og kaldt Toxo- 
donterne (Toxodontidæ). Hvilken Stilling denne Gruppe 
bør indtage til de ældre, og hvilken systematisk Rang man 
helst bør tillægge den, er man endnu ikke enig om; men 
Bestemmelsen af dette Spørgsmaal er heller ikke af videre 
Vigtighed for os her; os kan det være nok at vide, at 
Toxodonterne vare plumpe, lavbenede Dyr af Næsehornenes 
Proportioner, rimeligviis enten ganske skaldede eller i det 
højeste beklædte med sparsomme Børster, at de nærede 
sig af Planteføde og formodentlig førte en amfibisk Leve- 
