328 
store mankede Myresluger”) eller, som Brasilianerne kalde 
den paa Grund af dens lange buskede Hale, Myreslugeren 
med Fanen. Desto mangfoldigere vare -Bæltedyrene og 
Dovendyrene. Blandt de første fandtes der for det første 
nogle Arter, som sluttede sig mere eller mindre nær til 
de nulevende, og af hvilke de tvende største, Daåsypus 
punctatus og Dasypus sulcatus, iøvrigt lignede det 
nulevende nibæltede Bæltedyr, men vare dobbelt, ja den 
sidstnævnte endog mere end dobbelt saa store som dette. 
Fremdeles levede der dengang en Form af kjæmpemæssig 
Størrelse, med en Krop saa stor som en Oxes og en 
fire til fem Fod lang Hale, som vel i andre Henseender 
sluttede sig til Nutidens Bæltedyr, som dog paa Grund af 
en Forskjel i Tåndformen maa danne en egen Slægt, 
hvilken Lund har givet Navn af Chlamydotherium, 
Pandserdyr. Medens nemlig de øvrige Bæltedyrs Tænder 
have Form af smaa Cylindre eller Prismer, hvis Tygge- 
flader ved Brugen tilskjærpes tagformigt, havde Pandser- 
dyrets meget større Tænder en langstrakt Nyreform og 
frembøde en flad Tyggeflade, altsammen Forhold, som gjøre 
det rimeligt, at denne uddøde Form ikke har næret sig af 
Torbister, Myrer og Termiter, som dens nulevende Slægt- 
ninge, men derimod af Planteføde. I Udseende synes 
Chlamydotheriet, naar man seer bort fra den store 
Forskjel i Størrelse, snarest at have lignet det sexbæltede 
Bæltedyr (Euphractus sexcinctus); baade Fodformen 
og Beenbygningen var omtrent den samme, men Hovedet 
var forholdsviis kortere, Snuden bredere og Halen noget 
stærkere pandsret end hos dette. En Særegenhed hos 
dette uddøde Dyr vare de Sammenvoxninger, der fandt Sted 
”) Myrmecophaga tamandua og M. jubata. 
