330 
og Skeletter og beskrev dem som en egen Slægt under 
Navnet Hoplophorus, og da R. Owen omtrent samtidigt 
fik Leilighed til at undersøge nogle i La- Plata- Landene 
fundne Levninger og (uden at kjende Lunds Arbeide) op- 
stillede den samme Slægt under et nyt Navn, Glyptodon. I 
de seneste Aar endelig har man i La-Plata-Staterne op- 
gravet adskillige fuldstændige Pandsere og Skeletter af dem; 
der er nu neppe nogen af de uddøde Typer, som er bedre 
kjendt end netop Skjolddyrene, og man veed nu, at foruden 
de tvende Arter, som have efterladt deres Levninger i Brasi- 
liens Knoglehuler, vare mindst en halv Snees andre udbredte 
over La-Plata-Landene. Skjolddyrene eller Hoplophorerne 
vare overordentlig plumpe og svære Dyr; en enkelt Art synes 
rigtignok kun at have været saa stor som et Sviin, men alle de 
øvrige vare meget store, og enkelte have neppe givet de 
største Næsehorn noget efter i Størrelse... Deres stærkt hvæl- 
vede Rygpandser var overordentligt tykt — paa de tykkeste 
Steder vel endog een til halvanden Tomme tykt — og 
derhos sammensat af lutter smaa sexkantede Tavler, som 
alle vare indbyrdes forbundne ved Hjælp af takkede ujævne 
Sømme uden nogetsteds at være (som ellers hos Bælte- 
dyrene) ordnede i bevægelige Bælter, saa at det; hele 
Pandser dannede et ligesaa fast og ubøieligt Skjold som 
Skildpaddernes Rygskal. Dette ubevægelige Rygpandser 
var imidlertid ikke den eneste: Eiendommelighed i disse 
Dyrs Bepandsring; de afvege fremdeles fra alle øvrige 
Bæltedyr ved ogsaa at have et Bugpandser, der ligeledes 
var sammensat af ubevægeligt sammenføiede, sexkantede 
Tavler, men ikke stod i nogen Forbindelse med Rygpand- 
seret og efter dets hele Udseende at dømme sikkert 
ikke kan have været synligt udvendigt, men maa have 
ligget inde i den bløde Hud, dækket af denne. Til disse 
