333 
De nulevende Dovendyr synes ikke at have været til i 
den længst forsvundne Tid, med hvilken vi her have at 
gjøre. Der er ialfald slet ingen Knogler fundet af dem i 
Hulerne, og selv om denne Kjendsgjerning ikke skulde 
ansees for tilstrækkeligt Beviis , forsaavidt som disse 
Dyr heller ikke i Nutiden forekomme i de Egne, hvor 
Hulerne findes, og sikkerlig, selv om de virkelig havde 
existeret, ligesaa lidt kunde have levet der tidligere, med 
mindre Vegetationen havde været en ganske anden end 
nu for Tiden, såa giver dog den Omstændighed, at der 
heller ikke i andre Dele af Amerika er fundet fossile Lev- 
ninger af dem, os god Grund til at betvivle deres Tilværelse 
i hiin Periode. De vare imidlertid mere end rigeligt er- 
stattede af de med dem beslægtede Kjæmpedyr, Gravigrada, 
hvis tidligst bekjendte Repræsentant er det gigantiske Meg a- 
therium, og om hvilke vi kunne danne os en Forestilling 
ved Hjælp af den omstaaende Figur, som fremstiller Been- 
raden af en anden Slægt af denne Gruppe, den saakaldte 
Mylodon. Kjæmpedyrenes hele Bygning frembød en gjen- 
nemgribende Lighed med de nulevende Dovendyr ved Siden af 
visse paafaldende Afvigelser, og man betegner maaskee 
denne uddøde Gruppes Stilling til de sidstnævnte nogenlunde 
rigtigt ved at ligne den med Hoplophorernes Forhold til 
de ægte Bæltedyr. Gravigraderne vare endnu større Dyr 
end Skjolddyrene, den mindste af de herhenhørende Former 
(Coelodon) havde Tapirens Størrelse, og Kjæmpen iblandt 
dem, Megatheriet, naaede en Høide af 4 og en Længde 
af 9 Alen; deres Knoglebygning var forholdsviis massivere 
og plumpere end noget andet Pattedyrs, og i denne uhyre 
Overlegenhed i Størrelse over Nutidens Dovendyr ligger 
Grunden til mange af de Afvigelser i Bygning og Leve- 
maade, der vise sig mellem begge Grupper, skjøndt begge 
