341 
sydpaa i La-Plata-Landene. 0Vende vi os derimod fra 
Slægterne til Arterne, viser der sig en betydelig Forskjel, 
og Fortidens Fauna vinder da tillige Prisen som den 
rigeste, idet mange, og netop de for Brasilien meest 
charakteristiske Slægter i Fortiden optraadte med flere og 
tildeels større Arter end i Nutiden. Saaledes levede der, 
for blot åt nævne nogle Exempler, i hine fjerne Tider 
Træpindsviin (Cercolabes), der vare en halv, ja endog 
een Gang saa store som den største af de nulevende År- 
ter; Pakaslægten talte dengang to Arter, af hvilke den ene 
næsten naaede Capivarens Størrelse, og denne sidstnævnte 
Slægt, hvoraf der som bekjenåt nu kun gives een Årt, 
optraadte dengang med hele fire, af hvilke de to vare af 
den nulevendes Størrelse, men de tvende andre”) ikke 
gave Tapiren noget efter i Størrelse og saaledes vare 
ligesaa kjæmpemæssige i Sammenligning med Nutidens 
Capivar, som denne i Sammenligning med de øvrige 
Gnavere. 
Den postpliocene Fauna var riig påa Rovdyr; den 
besad ikke blot alle de større Grupper, med hvilke denne 
Orden nu for Tiden optræder i Brasilien, men selv alle 
de nulevende Slægter vare, maaskee med en eneste Und- 
tagelse””), allerede dengang tilstede, og desuden fandtes 
der dengang flere andre, tildeels ret mærkelige Slægter, 
som nu enten ere aldeles uddøde eller ialfald fortrængte 
fra Brasilien og indskrænkede til andre Dele af Sydamerika. 
Til denne sidste Kategorie hører Bjørnen, som nu for 
”) Hydrochoerus sulcidens og H. carinatus. 
") Vadskebjørnen (Procyon), af hvilken der hidtil ikke er fundet 
nogen Knogle i Hulerne, det være sig i fossil eller frisk Tilstand, 
skjøndt en Art af denne Slægt ialfald i Nutiden forekommer 
nogenlunde hyppigt i disse Egne. 
