342 
Tiden kun forekommer paa Andesbjergene i Peru, men 
af hvilken Slægt der i den postpliocene Tid gaves to Ar- 
ter i Brasilien, een af Størrelse som de største Land- 
bjørne, og een noget mindre, begge sluttende sig til den 
lille for Tropelandene særegne Underslægt, som man har 
givet Navnet Helarctos, og til hvilken ogsaa Andes- 
Bjørnene henhøre.  Maargruppen optraadte i Fortiden 
ikkun med de samme Siægter som nu, og selv dens Ar- 
ter vare enten slet ikke eller kun saa lidet forskjellige fra 
de nulevende, at der neppe er Grund til: her at standse 
ved denne Gruppe. Anderledes forholder det sig med 
Hundegruppen. Som bekjendt pleie Systematikerne at 
sætte Gruppens væsentligste Særkjende i Tilstedeværelsen 
af to Knudetænder bagved Rovtanden i hver Kjæbe; men 
skjøndt Hundene tilvisse danne en meget naturlig Af- 
deling, er det dog langtfra, at dette Særkjende holder Stik 
hos dem alle; det Tandforhold, som sædvanlig tillægges 
den hele Gruppe, tilhører kun dens reneste, meest typiske 
Former, men modificeres hos andre i to modsatte Ret- 
ninger, idet Tandsættet enten omformes påa en Maade, 
som medfører en formindsket Rovgjerrighed og en mere 
omnivor Levemaade hos det paagjældende Dyr, cg navn- 
lig viser sig i en Forøgelse i Knudetændernes Antal, eller 
tværtimod udvikles i Retning af en større Blodtørst og 
mere udelukkende Kjødnæring, hvad der viser sig i en 
Forsvinden af nogle af Knudetænderne og en Formindskelse 
af det knusende Parti af Rovtænderne, medens forresten 
i begge Tilfælde de paagjældende Dyr i hele deres øvrige 
Bygning ere og blive ægte Hunde. Saaledes findes der i 
Afrika en Slægt, hos hvilken Knudetændernes Antal stiger 
til 3, Otocyon, og i Brasilien lever der en, Icticyon, 
som kun har een Knudetand i hver Kjæbe. Til denne 
